14 A. W. MALM, 



Beträffande de tre arter af slägtet Rhombus, hvilkas kranier jag undersökt, så har 

 jag redan i det föregående omtalat deu i jemförelse med de flesta af ofvannämnda 

 pleuronektoider grofva b3'ggnaden af partiet utaf det frontale proprium, som ligger öfver 

 (till utseendet under) det på fiskens färgade sida inkomna ögat, likasom att samma 

 parti med sin främre extremitet hos dessa arter, eller Rh. maximus, vulgaris och hirtus 

 uppnår det på samma sida oiu kranium belägna frontale anterius; och bakre sidoloberna 

 af ethmoideum sluta sig till de främre extremiteterna eller rättare mediana framkanterna 

 af frontalia propria, detta sednare likväl tydligast hos de två förstnämnda arterna. Det 

 symmetriska i anordningen är således äfven här i högsta grad iögonenfallande. Kra- 

 nierna af Rh. maximus och. vulgaris hafva stor likhet med hvaraudi'a; och likna äfven i 

 grunden det af hirtus, därigenom att föreniugsstället af högra frontale anterius med högra 

 frontale proprium är så särdeles smalt, genom den hos denna art på venstra sidan af 

 nämnda föreningspunkt isynnerhet bak- och fram-till mer utvidgade, men för öfrigt och 

 jemförelseAas djupare nedåt (till utseendet uppåt) gående sinus, att bredden af nämnda 

 föreningsställe endast utgör xV af kraniets längd, räknadt, som allestädes vid kraniernas 

 beskrifning härstädes, från framkanten af vomer till bakkanten af os occipitis basilare. 

 Venstra os lacrymale är äfven hos denna art jemförelsevis något längre, eller fullt ut sä 

 långt som halfva längden af den slutna orbita. 



Ett 21 millim. långt kranium af en 98 millim. lång Rh. vulgaris, h\ålket jemte 

 flera kranier af medelstora och stora individer af denna art nu ligger framför mig, 

 företer inga väsentligare afvikelser, än hvad som kan vara att vänta hos ett yngre in- 

 divid, hvilket, långt förr än det uppnådde denna storlek, inträdt i det stadium, som är 

 karakteristiskt för den utbildade Rhombus-tjpen. 



Hos alla här anförda arter af slägtet Pleuronectes (hos Pl. saxicola likväl en hårs- 

 mån) likasom hos Hippoglossus maximus öfverskjuter den utbildade kölen å os supraocci- 

 pitale ej den midt framför liggande punkten af det ena iitaf frontalia propria. Hos 

 Solea vulgaris finnes denna köl så att säga endast på bakre delen af os supraoccipitale; 

 hvaremot densamme, hos här anförda trenne Rhombus-arter, långt framåt öfverskjuter 

 den framomliggande punkten af frontale proprium och når helt nära midten af högra 

 eller den hos detta genus typiskt slutna orbita. Samma köl eller crista är hos Rhombi, 

 isynnerhet baktill, försedd med en längsgående ränna för mottagande af interspinal- 

 benen, hvilken ränna likväl hos Rh. hirtus når ända fram och har 15 ganska djupa 

 försänkningar för nyssnämnda ändamål, hvarigenom rännan hos denna art får utseende 

 af att vara sågtandad. 



Det i det föregående omnämnda kraniet af den exotiske Achirus lineatus (Linnb)'), 

 Syst. nat., ed. X, pag. 268, har, hvad angår ifrågavarande delar, följande utseende. 

 Längden utgör 25 millim.; längden af den slutna orbita 7; höjden af densamma 3t 

 millim. 



^) Det exemplar, af hvilket nämnda kranium uttogs och hvilket nu förvaras uti naturhistoriska museum i Göte- 

 borg, men utan angifven fyndort, har följande utseende: totallängd 1.50; höjd 102 millim. Ej-ggfenan 60: 

 analfeuan 43; bukfenan 5: stjertfeuan rundad, med 21 strålar, af hvilka de öfre och de nedre äro korta. 

 Hufvudets venstra sida med liiddlika bihang. Sidolinieu rät. Fjällen på båda sidor cilierade. Färg: högra 

 sidan Ijusbrun med som det S3'nes tvä hvitaktiga band tvärs öfver kroppens midt. Eygg- och anal-fenan 

 med mörkare, otydliga småfläckar; samt frän hufvudet till stjertfenroten med 7 härfina, mörkbruna linier, 

 tvärs öfver kroppen. Venstra sidan hvitaktig. 



