PLEURONEKTOIDERNAS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 



17 



kroppens liöjdaxel i den rigtnin^, som pilen vid fig. 10 å tafl. 2 utvisar, hvilken figur 

 är en bild af en utaf deSsa ungar, sedd rakt framifrån. Stället, hvarest ungarna uppe- 

 höUo sig, lag fullt femhundra alnar från närmaste land och hade ett djup af omkring sex 

 famnar. Insläppta i hafsvatten uti ett medtaget glaskärl, lefde de flera timmar och rörde 

 sig så, som vi nyss beskrifvit, men nedsänktes efter kortare eller längre mellantider till 

 bottnen, hvarest de uthvilade sig på sin venstra sida, eller den, pä hvilken de i följd 

 af kroppens bredd och natur i öfrigt nedföllo. Under det att de så lågo, höllo 

 de oftast venstra ögat mer än vanligt vridet åt höger, eller uppåt mot ljuset, ej 

 obetydligt mera än under simning. Man kunde äfven då, således under deras hvila, 

 tydligt förmärka, att pannan emellan ögonen något litet minskades till sin bredd, h vil- 

 ket likväl återgick, dä fisken drog samma öga nedåt. Den lilla pigmentering eller an- 

 tydning till färg, som fanns på kroppen, var endast högst obetydligt mindre förhanden 

 på den venstra, under hvilan från ljuset vända sidan, än pä den högra. 



En utaf de medelstora ungarna, hvilken legat till grund för figurerna 10, 10 a 

 och 10 6 å tafl. 2, höll 14i millim. i totallängd. Den befanns vid under mikroskopet 

 anställd granskning hafva 78 strålar i rygg- och 57 i analfenan, hvilket, i förening med 

 formförhållandena, gjort att jag hänfört dessa ungar till Pl. limanda. Kroppsformen 

 är för öfrigt mera långsträckt, än hos denna såsom utbildad, och påminner mera om 

 Pl. Ihiiandoides; men den rundade stjertfenan och det mindre antalet strålar i först- 

 nämnda fenor göra, att dessa ungar ej kunna tillhöra sistnämnda art. Ej heller kan 

 jag hänföra dem till Pleur. platessa, som har ett mindre antal strålar, än ifrågavarande 

 ungar. Med andra utaf våra till detta slägte hörande arter kunna de, med ledning 

 blott af fenstrålarnes antal, ej .förvexlas. 



För att visa de något olika utvecklingsstadierna, har jag antecknat följande: 



Det minsta exemplaret: 



Totallängd 12i millim. 



Största höjd 3i » 



Hvadan ock detta har en smärtare 

 kroppsform och relativt är lägre. 



Chorda dorsalis böjer sig först uppåt 

 i höjd med stjernfenrotens öfverkant och 

 sedan rätlinigt bakåt och uppåt. Nedanför 

 spetsen af chorda d. finnas 18 utbildade 

 strålar i stjertfenan; men denna fena sam- 

 manhänger med rygg- och anal-fenorna 

 förmedelst den primitiva hudfenan. 



Afståndet emellan ryggfenan och bak- 

 kanten af venstra ögat är lika med en hel 

 ögondiameter. 



Det största exemplaret: 



Totallängd 15 millim. 



Största höjd 5 » 



Chorda dorsalis böjer sig uppåt i höjd 

 med stjernfenrotens öfverkant och slutar 

 något bakåtböjd midt för stjertfenans öf- 

 versta stråle; men nedanför spetsen af ch. 

 d. tycks den hafva en större gren rigtad 

 emot stjertfenans näst-öfversta stråle, samt 

 ett utskjutande knä midtför den femte, 

 uppifrån räknadt. Den primitiva hudfenan 

 finnes emellan stjertfenan och ryggfenan 

 samt stjertfenan och analfenan. 



Afståndet emellan ryggfenan och bak- 

 kanten af venstra ögat är lika med en half 

 pupilldianieter. Ryggfenan nedskjuter köl- 

 lik mot bakkanten af venstra ögat. 



K. Vet. Akatl. Uandl. B. 7. N:o 4. 



