PLEURONEKTOIDERNAS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 19 



tala planet. Den lilla 12 millim. långa och 4i millim. höga ungen var då klar och 

 genomskinlig samt något färgad på båda sidor, men vid pass dubbelt starkare på den 

 högra. Så nära intill min uppehållsort under nämnda sommar, då jag ett par månader 

 vistades på denne ö, var jag i tillfälle att genast under mikroskop studera individet 

 och, medan det var lefvande, taga den afbildning, som i förstoring finnes utförd å tafl. 

 2, fig. 11. Figurerna 11 a, 11 b och lic återgifva främre delen af samma exemplar, 

 men dessa figurer gjordes efter individet, sedan det legat ett par dagar i svag (två- 

 gradig) sprit. 



Chorda dorsalis böjer sig uppåt, mot slutet något framåt, men sist uppåt, med 

 någon lutning med sjelfva spetsen bakåt mot stjertfenans tredje stråle. Något nedanföre 

 tycks den hafva en mycket fin gren i rigtning mot roten af femte strålen, allt uppifrån 

 räknadt. Nedom denna finnas 16 strålar, således tillsammans 21 uti stjertfenan. Rygg- 

 och analfenorna, som sluta ett litet stycke framom stjertfenroten, äro förenade med 

 stjertfenan genom den primitiva hudfenan. Ryggfenan, som med vinkeln emellan främ- 

 sta interspinalbenet och dess stråle sträcker sig i rigtning snedt till venster om och 

 intill bakkanten af venstra ögat, har 81 strålar; analfenan 65; och denna unges hela 

 habitus visar för öfrigt genast, att den hör till den enda hos oss hittills funna arten 

 af slägtet Solea. 



Sedd från högra sidan, men sedan exemplaret legat i sprit ett par dagar: Pig- 

 mentpunkterna äro ordnade i omkring tio oftast oregelbundna tvärband, men synas endast 

 med tillhjelp af en lup. Venstra ögat, som ligger något framom det högra, synes från 

 sidan och ligger i sjelfva den uppåtvända kanten af fiskens hufvud. Pannans bredd 

 emellan ögonen är lika med ögats längddiameter. Bakom trakten emellan ögonen är 

 hufvudet ej obetydligt ansväldt. — Sedd från venstra sidan: Pigmentpunkteringen så- 

 som nyss nämndes, men vida sparsammare. Venstra ögat visar sig lika, som då 

 det ses från högra sidan. Sedd ofvanifrån: Ryggfenan, som snedt böjd åt venster 

 framskjuter till venstra ögats nedre (till utseendet yttre) kant baktill, öfvergår omärk- 

 ligt i den hiidfåll, som köllik ligger bakom och nedom venstra ögat. De för Solea vul- 

 garis jemte annat så karakteristiska, trådlika bihangen å hufvudet synas ej ännu. Bröst- 

 och bukfenor äro väl utbildade och äfven de sednare försedda med strålar. 



Anmärkning vid hithörande figurer: Fig. 11 är, som sagdt, tagen efter det lef- 

 vande exemplaret och är en ej fulländad skitsering, utom hvad angår de delar, hvaroni 

 här är fråga. En detaljerad redogörelse för densamma kan derför här förbigås. Man 

 ser emellertid genast, att hudvecket emellan x — y ej har den stora böjning under ven- 

 stra ögat, som visar sig å fig. 11 a eller 11 c, men hvilken å 11 6 undanskymmes af 

 saumia venstra öga. Detta mjuka parti, som betecknar den väg, hvilken r3'ggfenan i 

 en mer framskriden utveckling har att framskjuta, lade sig hos den lefvande fisken 

 plant på glaset under mikroskopet. Men samma parti gaf äfven då efter och trycktes 

 nedåt venstra sidan, då fisken förde sitt venstra öga dit nedåt. Då han kom uti sprit, 

 antog detta parti genom utdragning af vatten den gestalt, hvari det visar sig å figu- 

 rerna 11 a och 11 c; och kan följaktligen ej synas å fig. 11 6. 11 ^ är en utaf hjer- 

 nans lober, men hvilken genom venstra ögats vridning åt höger och högra ögats mot- 

 stånd slutligen och just genom denna pressning skjutes alltmer bakåt. 



