PLEURONEKTOIDERNÄS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 21 



med tillhjelp af en fin pensel. Föremålet ställdes sedan på ett dragfullt, skuggigt 

 ställe för att hastigt kunna torka. Så snart detta skett, öfverpenslades preparatet med 

 hastigt torkande kopalfernissa. Sålunda behandladt är det färdigt och lemnar tillfälle 

 för åtskilliga iakttagelser, som ej gerna med säkerhet kunna göras på uti sprit eller 

 glycerin förvarade exemplar. Färgen bibehåller sig bättre än på uti sprit inlagda exem- 

 plar. Man kan ock med stor tydlighet åtskilja flera af äfven kraniets ben, då hela 

 preparatet är genomskinligt; men det är klart, att man för sådana eller andra studier 

 äfven bör förse sig med uti fluida förvarade exemplar. 



Jag framställde af en dylik 18 millim. lång unge ett ganska vackert skelett 

 på det sätt, att hud, muskler m. m. aflägsnades med två fina penslar, under det att 

 exemplaret låg i vatten, som blifvit tillsatt med något litet ättiksyra. Sedan skelettet derpå 

 legat några minuter i destilleradt vatten, lades det på en glasskifva och utpenslades. 

 Det fick nu torka och fernissades straxt derpå. Figuren 13 å tafl. 2 är i förstoring ut- 

 förd efter ett sådant skelett, hvilket såsom torrt håller 17^ millim. i totallängd. 



De exemplar, hvilka jag uti hemmet en längre tid hade lefvande, och på hvilka 

 nedanstående observationer gjordes, behandlades på följande sätt. Uti låga, vida glas- 

 kärl af 10 — 18 kubiktums rymd insläpptes i hvardera kärlet en unge uti förut ditslaget 

 nyss intaget hafsvatten, samt något litet af bottensats från nämnda vik jemte ett par 

 små ulvaceer och några likaledes å stället tagna entomostraca, likasom ett litet stycke 

 af ett Zostera-hlad med påsittande Laomedece. Kärlet slöts derefter med en vanlig kork. 

 Jag hade flera sådana ungar på mitt arbetsbord under en längre tid. I ett af dessa kärl 

 lefde ungen elfva dagar. Förutom det, som i det föregående är nämndt om sättet att 

 simma, gjordes å dessa ungar, framförallt å den sistnämnda, följande iakttagelser med 

 afseende på ögontraktens vridning åt venster. Jag iakttog, att en dylik unge, som 

 den å tafl. 1, fig. 8 afbildade, förmår höja och sänka sitt högra öga, eller det som håller 

 på att öfvergå till venstra sidan, med en skilnad af omkring 70 grader. Under simning- 

 för en Bhombus-unge sina ögon vanligen så, som figg. 7, 8 och 9 å tafl. 1 utvisa. Då 

 han tröttnar eller annars med högra sidan lägger sig på bottnen, höjer han esomoftast 

 det högra ögat uppåt mot ljuset. Dessa ögats rörelser utföras med både hastighet och 

 kraft, hvarvid det pressas nära och hårdt intill pannpartiet emellan ögonen. Under 

 sådana förhållanden ser man honom ofta hålla högra ögat orörligt stilla. I samma mån, 

 som kroppen tilltager i höjd, blir fiskens läge mer horisontalt och det högra ögat pressas 

 i samma mån allt längre in emot det venstra, under det att ryggfenan ständigt rycker 

 allt mera framåt. Färgen på den från ljuset vända kroppssidan aftager i intensitet, på 

 samma gång som den på högra sidan blifver allt mörkare, samt der, allt nedåt analfenan, 

 är snart sagdt fullkomligt lik färgen uppåt ryggfenan. På de ungar, hvilka jag aldra 

 längst hade lefvande, såg jag allt detta, likasom att panntraktens bredd emellan ögonen 

 så småningom minskades i förhållande till ögats diameter; ehuruväl under så kort tid 

 alltsammans inskränkte sig till mindre betydliga skiljaktigheter. 



Då jag i den citerade afhandlingen af år 1854 temligen omständligt beskrifvit 

 pigmentets fördelning, vill jag här endast tillägga något litet om färgen i öfrigt efter 

 lefvande exemplar. 



Ifrågavarande ungar af Bh. vulgaris hafva i grunden samma fä]-g; men de minsta 

 (12 millim.) afvika obetydligt i färg och pigmentering på de båda kroppssidorna. De 



