PLEURONEKTOIDEENAS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 25 



håller i ett sådant tillstånd, såsom jag förmodar, buken uppåtvänd, men bibehåller sin 

 kroppsform i likhet med de flesta andra fiskar, eller den liksidiga. Rajce, Lophius m. fl. 

 vid bottnen likasom pleuronektoiderna sig uppehållande fiskar, bibehålla sin liksidiga 

 organisation, troligen bland annat i följd af de hos dem i högsta grad utvecklade bröst- 

 fenorna och ganska mycket åtskilda bukfenorna, på hvilka alla fenor dessa äfvenledes 

 med ej utvecklad simblåsa försedda fiskar stadigt hvila med buken nedåtvänd. Den hos 

 pleuronektoiden i förhållande till längden höga, men hos Rajce och Lophius breda kropps- 

 formen, gifver väl alla dessa med flera dylika fiskar äfven en mindre grad af uthållighets- 

 förmåga, vid fråga om simning. 



Pleuronektoiden blir, i följd af den redan tidigt och hastigt tilltagande kroppshöj- 

 den, oförmögen att hålla ryggen uppåtvänd, då fisken hvilar på bottnen, eller ock, hvilket 

 jag äfven sett, på under nedsjunkandet tillfälligtvis förhandenvarande, kringflytande 

 eller växande blad af Zostera och Alger. Att hans nedsjunkande är en följd dels af 

 kroppens större specifika tyngd än vattnet och dels af den trötthet, som efter längre 

 eller kortare mellantider inträder, ser man tydligt, då han, fullkomligt passiv, sjvmker 

 till botten, eller åtminstone ett större eller mindre stycke ditåt. Då han hvilar på ett 

 plan sträfvar redan från och med hans tidigare tillvaro det nedåtrigtade ögat att draga 

 sig öfver på den mot ljuset vända sidan; och detta öga tar då med sig de omgifvande 

 delarne af hufvudet, hvilket allt försiggår med lätthet, emedan kranium ännu befinner 

 sig i kartilaginöst tillstånd. 



En sådan sträfvan ser man ock hos ny kläckt yngel af t. ex, Perca jiuviatilis, Clu- 

 pea harengus, Leuciscus rutilu-^i och idus, Salmo salar och alpinus, Coregonus oxyrhynchus 

 m. fl., hvilkas utveckling jag varit i tillfälle att iakttaga. Äfven dessa fiskar ligga så- 

 som små, då de hvila, på den ena sidan af kroppen. Det då nedåtvända ögat föres 

 derunder ofta samt med kraft uppåt ljuset och verkar med sådant eftertryck på det 

 emellan ögonen liggande pannpartiet, att det ej är ovanligt att få se någon snedhet i 

 nämnda parti, framförallt sedan sådana fiskungar blifvit dödade med t. ex. svag sprit. 

 Så snart de deremot konsumerat gulans innehåll och samtidigt erhållit en för simning, 

 likasom för att under hvila kunna hålla ryggen uppåtvänd, mera fulländad organisation, 

 försvinner en sådan snedhet, så att den, åtminstone vid ett flygtigt betraktande, ej lå- 

 ter iakttaga sig. Den snedhet, som fisken kan hafva ärft från sitt spirala läge i ägget, 

 torde tilläfventyrs vara af annan natur. 



Bland utbildade fiskar skall, enligt Nilsson '), Trachypterus arcticus, likasom pleu- 

 ronektoiden, då den håller sig stilla å bottnen, alltid ligga på den venstra sidan. Han 

 skall ock under simning föra den ena sidan snedt uppåt. Kroppens båda sidor be- 

 skrifvas något olika till utseende, såväl med afseende på ögonens storlek m. m. som 

 färgen. Jag är emellertid böjd för att tro, att denna fiskart under hvila i det 

 närmaste håller sin kropp så som Gunnellus vulgaris, hvilken då ligger bägböjd 

 och med pannan uppåtrigtad, men med ena sidan af stjerten mer eller mindre platt ä 

 bottnen. 



') S. Nilsson, Skandinavisk fauna, Piskavue, IaiucI, 1855, sid. 167 — 168. 



K. Vet. Akad. Ilandl. B. 7. N:o 4. 



