8 A. G. THEORELL, 



som pä den skala, som sitter på barometern, finnes en nonie för att möjliggöra en noggrann 

 afläsning. Barometerröret har vid båda nivåerna noga samma kaliber, och man har så- 

 ledes halfva variationen vid den nedre nivån. Som det är den nedre nivåns variation, 

 som observeras, och elektromagnetens rörelse är fyra gånger ståltrådens, så är det dubbla 

 variationen i barometerståndet, som är markerad på cylindern. Barometerskalan på 

 linealen har derföi'e dubbelt så stora indelningar, som den på sjelfva barometern, och 

 afläsningen sker med stor lätthet. 



Jag går nu att beskrifva den mekanism, som tjenar att ge elektromagneterna 

 deras här förut omtalade rörelser. 



Elektromagneterna 1, 2 och 3 äro förmedelst senor och motvigter upphängda 

 öfver hvar sitt af de tre hjulen a,, a.^, a, (tigg. I och III). Dessa hjul sitta på hvar sin tapp. 

 Tapparne äro genomborrade, och genom dem alla går axeln b, till hvilken de kunna 

 kopplas förmedelst de tre muölijulen c,, c, och c^. Af dessa äro alltid två frånkopplade, 

 men det tredje är tillkoppladt, och af hjulen a,, a^, a^ äro således alltid två fria från 

 axeln b, men det återstående måste vrida sig med axeln, dennes rörelse må ske i hvil- 

 ken led som hälst, och då något af hjulen a,, a^, &^ vrider sig, så måste den tillhörande 

 elektromagneten komma att röra sig. Man ser således, att det är genom denna axels 

 vridning, som de förut omtalade rörelserna hos elektromagneterna åstadkommas. 



Denna axels vridning återigen verkas af de båda löpverken B och C (fig. I), af 

 hvilka det första alltid är vidkoppladt axeln, men det andra endast då det är i gång. 

 Till detta löpverks till- och frånkoppling tjena mufflijulen d. Båda löp verken äro för- 

 sedda med stoppare vid vindfången. Det första eller B ger ståltråden sin nedgående 

 rörelse och det andra C den uppgående. 



Till att reglera dessa löpverks rörelser tjena den horizontela häfstången /, som 

 är rörlig omkring en vertikal axel vid g, och en elektromagnet, som befinner sig ofvan- 

 ]}k löpverket B och på fig. I är utmärkt med e. Dennas ledningstråd är alltid inne i 

 den elektriska ledningen, så ofta denna är sluten. 



Mellan observationerna är häfstången medelst en liten hake i (fig. II) upphäktad 

 vid kanten af urtaflan, och denna hake afhäktas af urets minutvisare. Som denna visare 

 har fyra mot hvnrandra vinkelräta armar, sker detta en gång hvar 15:e minut. En 

 fjeder sätter då häfstången / i rörelse, och vid denna fattar häfstången i stopparen till 

 löpverket B och häktar upp honom på ankaret till elektromagneten e. Löpverket B 

 kommer således i rörelse och måste röra sig, så länge ankaret bibehåller sin ställning. 

 Muffhjulet Cj är då vidkoppladt, och elektromagneten 1 måste således deltaga i denna 

 löpverkets rörelse, och således äfven ståltråden till barometern. Då denna når qvick- 

 silfret, hafva vi sett, att den elektriska strömmen slutes, och efter elektromagnetens e 

 ledningstråd är inne i ledningen, magnetiseras således denna magnet och attraherar sitt 

 ankare. Vi ha sett, att detta måste ha till följd, att löpverket B stannar. Det är på 

 samma gång elektromagneten 1 intrycker sitt märke, och observationen på barometern 

 är då gjord. 



Emellertid är vid samma stoppare en inrättning, som gör att strömmen upphör, 

 genast ankaret gar in. Med stopparen rör sig nemligen en liten balans, vid hvilken är 

 fastad en ståltråd, som, då stopparen häktas upp på ankaret, doppar i en kopp med 

 qvicksilfver vid sidan af löpverket B (denna lilla mekanism synes bäst på fig. II, der 



