SPETSBERGENS ALGER. 7 



har den nästan alnbreda bladskifvan äfven en bredare sorus, hvilken, i den mån den 

 afbördar sig fortplantningsorganerne, sj^nes centrifiigalt draga sig frän bladets midt till 

 dess sidoregioner. Hos X. longicruris är fruktifikationen, så vidt jag känner, ännu icke 

 observerad. Hos den vid våra kuster förekommande L. saccharina är sorus relativt 

 bredare och till följd af bladets fastare beskaffenhet icke så i ögon fallande som hos 

 L. caperata. Hos en annan form ( L. hierofflyphica), räknad till L. saccharina, utbildar 

 sig frviktifikationen i mindre fläckar, hvilka slutligen sammansmälta till en nästan hela 

 bladets bredd intagande sorus. 



Det är tillräckligen kändt att Laminarierne ärligen utbyta sitt gamla blad mot 

 -ett nytt, som från öfre delen af stipes framkommer, bärande på sin spets det gamla. 

 Detta gamla blad har en vida större fasthet och tjocklek än det nya.~ Hos den vid 

 våra kuster vanliga L. dkjitata afkastas det gamla bladat vid början af sommaren och 

 visar då, i vissa förhållanden, en stor olikhet med yngre exemplar. I stället för att 

 dessa, uppkastade på stranden och der omvexlande utsatta för regn och torka, små- 

 ningom urblekas och nästan få utseendet af ett hvitt pergament, så antaga deremot 

 fjorårets på stranden uppkastade bladflikar och bladskifvor (till storleken vanligen redan 

 förut mycket reducerade) en nästan kastanjebrun färg, som från intensivt brun synes 

 blifva mera rödaktig, i den mån den längre varit utsatt för omskiften'). Jag har af 

 förhållandet hos våra arter vågat draga den slutsats, att den olikhet i consistens, som 

 de Spetsbergska exemplaren i den nu undersökta samlingen visa mot de af Delapylaie 

 beskrifna och af honom utdelade exemplaren af L. caperata, härleder sig ifrån en 

 liknande orsak. De få exemplar som förekommit i de förut af mig undersökta sam- 

 lingarne från den Torellska expeditionen, hafva en större fasthet och framvisa till och 

 med några af dessa rugai på bladytan, som Delapylaie ansåg nog karakteristiska för 

 att derefter uppkalla sin art. När jag således hos L. caperata angifvit bladskifvans 

 tunnhet — nästan genomskinlighet — såsom karakteriserande, så har jag endast velat 

 antyda dess beskaffenhet i jemförelse med L. saccharina under antagligen samma ål- 

 der; i äldre tillstånd blir den lika fast och antager måhända äfven större tjocklek än 

 L. saccharina ■ — och det synes af Delapylaies exemplar hafva varit i detta tillstånd 

 som arten af honom blifvit beskrifven. 



I sitt bekanta arbete Nereis Boreali Americana uppgifver Harvey L. sa.ccharina. så- 

 som allmänt förekommande från New- York till Grönland. Deremot omtalar Delapylaie 

 i sitt arbete öfver New-Foundlands Alo-er icke någon L. saccharina. Men L. saccharina 

 har varit ansedd såsom en, flera olika former omfattande art; och måhända har Haevey 

 derföre mindre fästat sig vid olikheten af de former, hvari den förekom vid Amerikas 

 ostkust. Att Harveys art innefattar äfven L. caperata torde således väl vara sannolikt; 

 men huruvida L. saccharina bör alldeles aftöras från Amerikas Algflora — såsom man 



") Det äv till stor del pä denna olikhet som Le .Jolis i sitt monogratiska avbete öfver Laiiiinaria digitata 

 och de arter som dermed bli/vit förvexlade uppställer tvenne arter L. Cloustoni och L. Jicjr/caulis, hvari den 

 gamla af Algologevne, som de föreställde sig, väl kända L. digitata skulle sönderfalla. Enligt min öfter- 

 tygelse är olikheten beroende af olika åldrar, som framvisa i någou mån äfven en olikhet i structur. Men 

 derjemte torde Le Jolis hafva missförstått och såsom uti sin i. flemcaidis ingående antagit en fullkomligt 

 skiljd art L. Stenophylla Harv. Icke mindre oriktig till sitt resultat torde den af Le Jolis företagna 

 o-rauskningen af synonymien synas hafva utfallit för den, som vill göi-a sig mödan att följa författaren till 

 de af hfinnuL citerade arbetena. 



