30 J. G. AGARDH, 



magis ambitu rotundati mihi adparueruiit; ni fällor supremain quoque laciniaruin partem 

 occupant, & laciniaä fertiles, macnlis & margine discoloribus variegataä, indicare viden- 

 tur hane siiperiorem partem sensim sensimque amissam före. Ita forsan explicandum 

 L. digitatam quasi uno impetu laminam vetustam, jam antea diminutam, dimittere; L. 

 stenophyllam sensim sensimque pai-tes superiores perdere, inferiore parte continuo in- 

 crescente. — In L. nigripede soros non vidi; quum L. digitatae speeimina multa a 

 Spetsbergen reportata soris onusta vidi, L. nigripedis vero eodem tempore lecta nulla 

 fructifera, forsan credere licet species esse diverso tempore fructificantes. 



Structura quoque L. nigripes a L. stenophylla differre mihi adparuit; cellulse ni- 

 mirum strati intermedii in L. nigripede majores, si laminse sectio transversalis obser- 

 vatur, quam in L. ste^wphylla ; rotundato-angulataj in illa, angulataä et directione laraina? 

 compressaj in hac, mihi obvenerunt. In L. stenophylla canales muciferos in lamina 

 vidi, nullos in stipite; in L. nigripede canales muciferos in lamina nullos, in stipite 

 presentas, attamen minores. Addere lubet me in stipite L. digitatae canales muciferos 

 nunc prsesentes, nunc nullos observasse; in speciebus, quaj iis instructse sunt, pro setate 

 nunc vix conspicui, nunc admodum evoluti adparuerunt. His itaque differentiis non 

 nimia tribuenda est vis. 



6. Alaria. Två former synas förekomma vid Spetsbergen. Den ena, deraf jag 

 endast sett mindre exemplar, af 1 — 1^ alns längd, med laminan af 3 — 6 tums bredd, 

 oftast icke långt nedlöpande på costan, med pinnan af högst 4 — 5 tums längd, de yngre 

 nästan runda, fastade med en trådsmal stjelk; äldre mera vigglika, betydligt bredare 

 upptill och ändan rundad. Jag har antagit att denna form vore Agarum Pylaii Bory 

 Diet. Class. IX. p. 194; hvarvid dock bör erinras, att den af De la Pylaie gifna beskrif- 

 ningen på Laminaria Pylaii synes antyda en annan form, som af Ruprecht blifvit 

 kallad Phasganon macropterum. — Den andra Spetsbergska formen uppnår en storlek 

 vida öfverstigande den som vanligen tillskrifves Alaria esculenta. Den förekommer 

 nemligen med en stipes af en fingers tjocklek och ända till två alnars längd; laminan 

 är kortare (2 — 3 alnar) i förhållande till sin bredd (af ända till 1^ fot) och starkt 

 veckad i kanten, vid basen föga nedlöpande på costan; pinnas äro nedtill vigglikt af- 

 smalnande, sedan nästan jemnbreda, 4 aln, stundom nära 1 aln långa, vanligen omkring 

 1 tum breda, knapt öfverstigande Ii — 2 tum, der de på stora exemplar äro bredast. 

 Sorus intager knapt öfver den nedre hälften af pinnan; den öfre membranösa delen 

 torde småningom afslitas, så att det derefter återstående fertila stycket blir vida mindre; 

 exemplar af denna form komma synnerligen nära den vid det nordliga Europas kuster 

 vanliga Alaria esculenta, och är möjligen den som af Vahl uppgifves för Spetsbergen. 

 Huruvida den verkligen är den vanliga arten torde kunna betviflas, enär stipes äfven 

 hos yngre exemplar synes hafva en benägenhet att blifva längre än som är vanligt hos 

 den Europeiska arten. Lightfoot, som af denna sett exemplar af 4 — 5 alnars längd 

 och af 1 fots bredd, anger dimensionerna för stipes till 6 tum med \ tums diameter, 

 utan att nämna att exemplar med längre stipes förekomma. Afven hos andra Algologer 

 har jag icke sett en på långt när motsvarande längd af stipes uppgifven för den Euro- 

 peiska arten. Huruvida en af Ruprecht under namn af Phasganon alatum var. longipes 

 i Algaj Ochotenses p. 353 omnämnd form kan vara samma art vågar jag icke afgöra; 



