SPETSBERGENS ALGER. TILLÄGG. 31 



beskrifningen på pinnce synes rätt väl öfverensstämma, men han hänför till densamma 

 några af Ermann funna exemplar, hvilka synas afvika genom ett smalare, och relativt 

 till sin stora längd i sjelfva verket mycket smalt blad (50 fot långt med 2 — 4 tums 

 bredd). Då den först nämnda af de båda Spetsbergsformerna endast blifvit funnen 

 relativt ung, så kunde det ifrågasättas om de båda icke tillhörde samma art i olika 

 ålder; det bör dock häremot framhållas att icke så få unga exemplar — i den ålder 

 att ännu icke några pinnte framkommit — finnas, hvilka framför andra synas utmärka 

 sig genom en relativt lång stipes (6 — 8 tum), hvilka väl kunde vara den andra formen 

 i ungt tillstånd. 



7. Saccorliiza derniatodca. Såväl den form, som, utan tydlig gräns mellan 

 stipes och laminan, blifvit kallad L. lorea, som ock den, der genom en bjertare öfver- 

 gång skillnad kan göras emellan blad och stjelk, och som blifvit af Delapylaie kallad 

 L. dermatodea, förekomma vid Spetsbergen. Båda äro som yngre tunna och nästan 

 genomskinliga; de blifva småningom gelatinöst köttiga, och sluta med att blifva ser- 

 deles tjocka, fasta och nästan läderartade och göra då väl skäl för det antagna namnet. 

 Färgen, som hos de yngre är mycket Ijusbrun, blir mörk, kastanjebrun hos de gamla. 

 Sjelfva bladet synes vara i allmänhet skört och afslites så småningom upptill, så att 

 mot hösten ofta endast den nedersta delen af bladet qvarsitter vid stjelken. På detta, 

 som då är i sig tjockt och läderartadt, utbildas sorus pä den nedersta vigglika delen, 

 som derigenom blir ännu tjockare. Fructificerande exemplar, som såvidt jag vet hitills 

 icke blifvit observerade, hafva nu blifvit hemförda så väl frän Spetsbergen som från 

 Norrige. Genom förekomsten af sorus på den nedersta delen af laminan, öfverens- 

 stämmer arten med den vid Medelhafvets kuster förekommande Saccorliiza brevipes. 



8. Dichloria viridis har förut icke blifvit upptagen bland Spetsbergens alger; 

 några yngre exemplar, tagna af Malmgren, hemfördes dock redan under en föregående 

 expedition, och den har under den sista blifvit anträffad i större mängd. Några af 

 exemplaren närma sig den form, som Ruprecht kallat Dichloria media. 



9. Dcsmarestia aculeata är en af Spetsbergens allmännaste Alger. Den före- 

 kommer der i flera variationer, bland hvilka några äro sinsemellan olika så väl i rami- 

 fication som i de mindre grenarnes form, i det dessa än äro mera trinda, än tveäggade, 

 än nästan flata. Analoga former från den Stilla Oceanens nordliga delar hafva af 

 Ruprecht blifvit uppställda såsom egna arter. Dä jag emedlertid icke tilltrott mig 

 att emellan de olika Spetsbergsformerne uppdraga några bestämda gränser, har jag 

 ansett bäst att upptaga dem såsom former af den allmänna arten. 



10. Fiicodiuin nodosuin. Denna art, som från föregående Spetsbergs-expeditioner 

 ej blifvit hemförd, har under den sednaste blifvit påträffad pä flera ställen. Den upp- 

 gifvcs förekomma på flera lokaler i Isfjorden; synnerligen i Kobbe bay och Smeerenberg 

 bay och jemväl i några af fjordarne pä norra kusten. 



Om de arctiska artcriic af slägtct Fufiis. De i den arctiska oceanen förekommande 

 Fucus-formerna hafva oftast blifvit ansedde som mer eller mindre afvikande variationer 

 af F. vesicidosus. En nogare ojransknino: visar emedlertid att icke blott flera former 

 der förekomma, som synas sinsemellan bestämdt åtskiljda, utan äfven att dessa äro mer 

 eller mindre afvikande från de vid de europeiska kusterne vanliga. Då det emedlertid 



