34 J. G. AGARDH, 



fullkomlig form; att några slutligen oftast utveckla dem, och när helst de synas 

 behöfliga ^). 



Den bestämda bristen hos vissa arter synes mig böra få anses såsom en qvali- 

 hkation för arten; denna erkännes visserligen lättare om derjemte andra olikheter (t. ex. 

 i form) förekomma, d. v. s. om arterna äro sinsemellan längre åtskiljda; men icke kan 

 väl egenskapen af karakter förloras derföre, att andra karakterer äro mindre synbara, 

 d. v. s. att arterna stå hvarandra närmare. Och har man sålunda öfvertygat sig att dessa 

 nämnda former böra betraktas såsom olika arter, så ligger den frågan nära, om icke äfven 

 andra former, som vanligen hänföras till F. vesiculosus, derifrån böra skiljas. Jag har 

 nedanför sökt angifva hvilka former snarast torde böra som skiljda arter upptagas. 



Med ännu mera tvekan torde man såsom karakter böra begagna den mera ym- 

 niga tillvaron eller nästan frånvaron af de så kallade cryptostomata ("pori muciflui"). 

 Hos några former synas de vara i fröns mera nedsänkta håligheter och till en början 

 nästan slutna, sedan mera öppna med en framstående mynning (cryptostoma), derifrån 

 en gles pensel af hår stundom ses framkomma; hos andra synas de vara mera upp- 

 höjda, från början med vidare öppning, och denna slutligen mera framskjutande, äf- 

 vensom den från inre väggen utgående hårtofsen är tätare och längre persisterande. 

 Der dessa cryptostomata äro mindre, synes färgen på fröns vara mörkare och ofta 

 likasom visande en glaucescent yta. Dessa olikheter bidraga i icke ringa mån att åt 

 olika former gifva en olika habitus. Hos F. balticus äro dessa organer serdeles stora 

 och förekomma i sjelfva kanten, som derigenom blir ojemn; den öfverensstämmer i 

 detta afseende med en vid södra Europas kuster förekommande art (F. axillaris), som 

 varit ansedd såsom en afart af F. vesiculosus, men som utan tvifvel står F. ceranoides 

 vida närmare. Skulle man af denna öfverensstämmelse våga draga den slutsats, att 

 F. balticus snarare är en afart af F. ceranoides eller F. axillaris, eller kanske af den 

 arctiska F. Harveyanus? Men vägar man icke skilja former af F. vesiculosus, som i af- 

 seende på cryptostomata sinsemellan äro olika; så måste det följa, att man äfven med 

 mycken tvekan på andra arter måste använda härifrån hemtade karakterer, åtminstone 

 innan man har någon närmare kännedom om dessa organs betydelse. 



Det bör slutligen icke heller förbises att när man håller sig till vissa, i andra 

 afseenden mera bestämda former (arter), så visa sig äfven receptacula hafva en be- 

 stämdare, ehuru mer eller mindre inom vissa gränser varierande form. Vill man så- 

 ledes komma ifrån den visserligen beqvämare, men som jag tror mindre riktiga, eller 

 åtminstone till en början mindre gagneliga åsigten om den snart sagdt obegränsade 

 förmågan att variera hos F. vesiculosus, så får man också taga form och läge af recep- 

 tacula i noga betraktande. De förekomma på likasom särskilt modifierade laterala 

 grenar hos F. ceranoides; de fructificerande grenarne hos den vanliga F. vesicidosus 

 äro också i allmänhet laterala, hvarigenom fröns synes i någon mån pinnat-förgrenad ; 



') Äfveu hos F. vesicidosus förekommer fröns stundom uppsväld och enligt Turner hufvudsakligen om våren, 

 och på mindre kraftiga exemplar. Dessa uppsvälda delar synas här vara af ännu mera tillfällig beskaffenhet 

 än hos den arctiska arten. Då F. vesiculosus är ett mungtydig-t namn och dessa uppsvälda partier må- 

 hända förhälla sig olika hos de olika formerna, har jag helst undvikit att med afseende på dessa jemföra 

 F. vesiculosus. Uppsvälda partier synas här stundom uppstå genom en degeneration af vesiculse, stundom 

 srenom fleras förening o. s. v. 



