SPETSBERGENS ALGER. TILLÄGG. 35 



hos den adriatiska arten {i'\ Sherardi auct.) utan vesicnla^ förekomma de på ändseg- 

 menten af den flabelliformt-dichotoma fröns; lios den atlantiska F. platycarpus, som 

 äfven är utan vesicula;, äro de åter laterala, och af annan form än hos den adriatiska. 

 Man finner således vissa olikheter hos de olika organen, men öfverallt af mindre framstående 

 beskaffenhet; och det visar sig att Fucus-arternas diagnoser kunna icke läggas uti en eller 

 annan karakter, utan uti en samling af karakterer, som kombineras olika hos olika arter. 



11. Fiiciis cvanesccus. Af redan antj^dda skäl ansei" jag de former från arctiska 

 oceanen, hvilka man vanligen hänfört till F. vesiculosus, tillhöra därifrån skiljda arter. 

 Den allmännaste af dessa, och den som närmast kan anses analog med F. vesiculosus, 

 torde böra benämnas F. evanescens, enär den äldre, under detta namn beskrifna, endast 

 torde vara en form af den allmänna arctiska arten. Jaa; har i den nedanför lemnade 

 beskrifningen sökt angifva dess karakterer. Likasom det gifves arter, der costan in- 

 tager nästan hela bredden af fröns och är serdeles starkt utbildad, så att fröns rätte- 

 ligen här kan sägas vara anceps, så sj^nes F. evanescens framställa den andra ytterlig- 

 heten, der bladet är relativt bredt och costan så ringa framstående, att den i det tor- 

 kade exemplaret blir föga märkbar och stundom synes nästan försvinnande mot spet- 

 sarne. Sjelfva bladet blir derföre likasom mjukare och möjligen skörare; det synes 

 nemligen mycket ofta frän kanten upprispadt eller från axillen khifvet i flera lacinier, 

 så att af den här ofta plattade nerven en afsöndrad sträng blir medelnerv i hvarje. 

 Nära intill F. evanescens kommer en annan arctisk art, F. furcatus, deraf jag ännu 

 icke sett exemplar från Spetsbergen ; den har stundom flera tum långa, smala och 

 jemnbreda receptacula, under det dessa hos F. evanescens^ äro korta, nästan äggformiga, 

 spetsade, likasom mera obestämdt förekommande här och hvar på de terminala seg- 

 menten, två och två förenade, sessila, med frånvända spetsar. 



12. Fucus micloiieusis är en annan, med den sednaste Spetsbergs-expeditionen hem- 

 förd art. Den beskrefs efter exemplar ifrån New-Foundland af De la pylaie. Under 

 namn af Fucus furcatus utdelades den från Vancouvers ö, bland de alger som af Lyall 

 blifvit insamlade under expeditionen till det vestra arctiska Amerika. Jag har exem- 

 plar deraf från Grönland. Den synes således vara en i den arctiska oceanen allmän- 

 nare utbredd art. Jag har på ett annat ställe anmärkt (Sp. Alg. 1. p. 211), att en i 

 Bohuslänska skärgården förekommande form {F. vesiculosus, chondriformis) möjligen 

 torde böra hänföras till F. miclonensis; sådan den här förekommer, motsvarar den F. 

 balticus, vanligen, som jag tror, liggande lös i instängda vikar (hamnar, der afskräden 

 utkastas), på sandbotten. Den får hos oss sannolikt derföre inga receptacula, medel- 

 nerven blir mera otydlig och grenarne mera oregelbundet utspärrade. 



13. Fucus bursigcrus synes mig vara en ny, alldeles egen art, såvida icke F. 

 microphyllus De la pyl. skulle kunna vara samma art, oaktadt beskrifuingen föga öfverens- 

 stämmer. Endast ett enda exemplar har deraf blifvit hemfördt. Detta kan icke gerna 

 hänföras till någon af de förut kända arterna. Torkadt kunde det vid första ögon- 

 kastet nästan misstagas för en Gigartina mamillosa med bredare ändflikar; friskt visade 

 det sig genast vara en Fucusart, utmärkt genom de blåslikt uppsvälda receptacula, af 

 annan form än hos de flesta. Fructificerande är den nog gelatinös att fästa sta]-kt 

 vid papper. Hela vexten är blott ett par tum hög. Om man endast hade beskrif- 



