2 A. Poppius. 



3. Frän Lithosider genom breda framvingar. 



4. Frän Noctuider och Chelonider genom saknadeu af oceller. 



5. Frän Psychider genom tydiiga palper. 



6. Frän Liparider genom fränvaron af ribban 5 ä bakvingarne eller 

 spänslig kropp och icke länghäriga ben. 



7. Frän Drepanulider likasä genom att de sakna ribban 5 ä bakvin- 

 garne, eller, där denna ribba finnes, genom odeladt medianfält. 



8. Frän Notodontider likaledes genom att ribban 5 ä bakvingarne sak- 

 nas, eller, där denna ribba finnes, genom spänslig kropp och icke länghäriga ben. 



9. Frän Saturnider och Bomhycider genom närvaron af häUhake. 



10. Frän Sphingider, Zygaenider och Hepialider genom borstformiga 

 anteuner. 



11. Frän Cossider genom att framvingarne hafva endast en bakkantsribba. 

 Herrich-Schäffers definition pä mätarefjärlarue utgör sälunda 



blotta negationer af andra fjärilgruppers kännetecken, iitan att 

 innehälla nägot utmärkande för mätarefjärlarne själfva. Senare 

 (VI pag. 104) säger Herrich-SchäfFer, att han icke är beläten med 

 sin definition, emedan därvid jämväl larven tagits tili hjälp. Nu 

 utgör emellertid just larven det enda specifika för mätarefjärlarne. 

 Hvarken H.S. eller nägon annan har kunnat finna nägot annat 

 utmärkande för dem. Detta oaktadt äro alla ense om att upp- 

 ställa mätarefjärlarne säsom en skild och enligt allas samstämmiga 

 äsigt naturlig grupp. Da ett naturligt system endast baserar sig 

 pä naturföremälens inbördes släktskap, sä icke blott kan, utan 

 bör afseende fästas vid djurens skilda utvecklingsstadier och de 

 utmärkande kännetecknen hämtas da frän det utvecklingsstadium, 

 som bäst äskädliggör släktskapen. Att sälunda här hämta hufvud- 

 karaktären för gruppen frän larven synes mig fullt berättigadt. 



Weismann behandlar i sin skrift „Ueber den phyletischen 

 Parallelismus bei metamorphischen Arten" förhällandet emellan 

 larvsystem och fjärilsystem. Han visar huru de orsaker, som ästad- 

 komma förändringar, än kunna träffa larv-, än pupp-, än imago- 

 stadiet och sälunda framkalla en yariabilitet än i det ena, än i det 

 andra stadiet, uuder det att öfriga stadier förblifva oförändrade. Sä- 

 lunda kan en art variera i larvstadiet, men förblifva konstant i 

 imagostadiet och tvärtom. Weismann ädagalägger vidare, att för- 

 ändringar i skilda stadier äro nastan oafhängiga af hvarandra, hvil- 

 ket förhällande han söker bevisa genom att uppvisa arter, som va- 

 riera i alla 3, i 2 och i endast ett stadium. En art med för densamma 

 utmärkande egenheter i alla 3 stadier skulle sälunda uppstä, om 



