Nägra utmärkande kännetecken för mätarefjärlarne torde 

 ännu icke hafva päfunnits. Herrich-Schäffer karakteriserar dem 

 (III pag. 5) pä följande sätt: 



Qeometrider äro fjärlar med horstformiga antenner (kam- 

 tänderna förhindra icke skaftet att vara horstformigt), odelade 

 vingar, de främre med 1, de hakre med högst 2 Ijakkantsrihhor och 

 hällhake, ä palper, inga oceller och frittlefvande larver med 2^) 

 (fa hafva 4) hukfötter. 



Vidare tillägger han: De flesta geometrider hafva ett späns- 

 ligt yttre, d. ä. liten, fin kropp, stora, timna vingar med svaga 

 ribbor, litet hufvud, smä ögon, föga utstäende palper, icke syn- 

 nerligen grof, stundom knapt tydlig tunga, medelmättigt länga 

 ben litan borsthär, baktibier aldrig mer än diibbelt sä länga som 

 lären. Under hvilan äro vingarne utbredda, endast de med tjock 

 kropp hafva dem takformigt hoplagda. Mänga äro i rörelse en- 

 dast om dagen, andra endast om natten. De förekomma frän 

 tidigt pä vären tili längt in i vintern, nägra arter synas öfver- 

 vintra. Larverna lefva aldrig i sällskap, äro icke storätare, blott 

 fä kunna betraktas som skadliga, mera emedan de förstöra blom- 

 mor och knoppar. Ingen larv lefver inom andra djurs kroppar, en- 

 dast fä inom löst förenade blad. 



Därefter angifver H.S., att mätarefjärlarne skiljas frän öfriga hete- 

 rocer-fjärlar pä följande sätt: 



1. Frän Orneodider och Pterophorider genom odelade vingar ocli frän 

 Pteropliorid-släktet Adactyla^ det enda med odelade vingar, genom att mätare- 

 fjärlames baktibier icke äro mer än dubbelt sä länga som bakbenens lär. 



2. Frän Tineider, Tortricider och Pyralider genom högst 2 fria bak- 

 kantsribbor ä bakvingarne. Dessutom hafva Tineider och Tortricider länga 

 och smala vingar samt P3-ralider 4 palper. 



^) Da man skiljer emellan biik- och anal-fötter. 



