150 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



Existenţa acestui nucleu triazinic e dovedită prin obţinere de 

 acid cianuric oxidând aldoxima cu acid azotic concentrat, sau fu- 

 mans, după reacţiunea : 



H— C=NOH O H 



I I! n 



.C=N C— N 



HNC x ic— OH NOoH hnC ^c— oh 



6 La cald 6 



(Dioxitriazil-metanaldoxima) (Acid cianuric) 



precum şi prin următoarea reacţie de hidroliză : 



H— C=N01i H OH 



C=N OH C— N 



HN< >C— OH HNC" >C— OH 



X C— N -> X C— N 



6 . 6 



In tub inchis la ioo° 

 (Dioxitriazil-metanaldoxima - ) cu HC1 dil. (Acid cianuric) 



In acelaş timp se fac şi alte reacţiuni secundare pe cari le vom 

 descrie la partea experimentală. 



Pentru a stabili numărul oxidriiilor, am făcut reacţiunea după 

 Hantzsch, adică cu amoniac în mediu perfect uscat (în aer uscat în 

 loc de eter anhidru). S'a absorbit astfel numai o moleculă de amo- 

 niac pentru o moleculă de substanţă, ceeace probează că numai 

 unul din oxig-eni este enolizat, iar cellalt este sub formă carboni- 

 lică. 



Acelaş lucru se demonstrează şi prin faptul că sărurile obţinute 

 dela această substanţă conţin iarăşi numai câte un echivalent de 

 metal. 



Al doilea oxigen se poate şi el enolizâ în anumite condiţiuni şi 

 atunci se obţin săruri cu doi echivalenţi metalici, însă acele săruri 

 sunt foarte puţin stabile, pierzând un echivalent de metal chiar 

 sub influenţa lui C0 2 din aer. 



Sărurile cu 2 echivalenţi pot fi stabile în sărurile complexe. Ex. 

 de cupru, de cupru-amoniu, etc. 



