13 BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



trivi ca în raţiunea zilnică a unui adult să intre numai 4 — 500 gr. 

 hidrate de cărbune, pe când la noi toţi observatorii găsesc cu 

 2 — 300 gr. mai mult. 



In regimul obişnuit al ţăranului acest surplus este absolut nece- 

 sar, fiindcă numai cu preţul unei exagerate consumări de hidro- 

 carbonate din regnul vegetal reuşeşte locuitorul de la ţară să scoată 

 din alimente grăsimea şi materiile azotoase, de care nu se poate 

 lipsi. După observaţiile noastre mălaiul singur dă 65 — 66 ^/q din 

 totalul albuminilor şi 52 — 60*^/0 din cantitatea grăsimei consumate 

 într'o zi; din această cauză soarta alimentaţiei ţăranului atîrnă în 

 primul loc de calităţile porumbului consumat şi de cantitatea în care 

 acest aliment poate să fie ingerat. Predominenţa porumbului în ali- 

 mentaţie devine astfel vătămătoare în două feluri : 



i*^ Consumarea unor varietăţi de porumb mai s&race în substanţe 

 azotoase, ca şi a porumbului stricat, conţinând sub 5 ^Jq materii 

 azotoase, ar face ca raţiunea zilnică de albumină să scadă la mai 

 puţin de 20 gr. peutru 1,0 Quet, adică la mai puţin de 70 gr. pen- 

 tru un adult. Tot aşa prin reducerea proporţiei de grăsime din po- 

 rumb, fie din causa alteraţiei sale, fie din alte cauze, raţiunea zilnică 

 ar ajunge să conţie mai puţină grăsime decât se cere pentru o bună 

 alimentaţie. 



In aceste condiţii muncitorul de la ţară este totdauna expus să 

 se hrănească insuficient : populaţia rurală este ameninţată de sub- 

 nutrire sau alimentaţie neîndestulătoare din punct de vedere can- 

 titativ, nu numai din an în an, ci şi de la un anotimp la altul. 



2^ Dar locuitorii, nevoiţi să scoată din mămăligă cea mai mare 

 parte a alimentelor azotoase şi grase pe care le reclamă organis- 

 mul, mai sunt expuşi subnutrirei şi din cauză că adeseaori omul nu 

 reuşeşte să mănânce şi să digereze câte 900 sau i.ooo gr. mălaiu 

 pe zi, adică atât cât i-ar trebui pentru îndestularea sa cu albumină 

 şi grăsime. In asemenea caz subnutrirea s'ar datori nu lipsei de 

 alimente, ci incapacităţei funcţionale de a mânca destul de mult. 

 Această formă de subnutrire prin incapacitate funcţională se întâl- 

 neşte după toată probabilitatea mai des la femei, care nu numai 

 se ofilesc şi îmbătrînesc mai curînd, ci şi mor la o vîrstă mai puţin 

 înaintată decât bărbaţii, după cum am putut constata din statisti- 

 cele noastre oficiale *). 



*•) V. G. Proca : Sănâtatea populaţiei rurale (în Epoca din 1906). 



