BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



mai tare înclinate decât straturile ce alcătuesc bolta şi aripile anti- 

 clinalului încât rezultă o stratificaţie discordantă, care se poate es- 

 plica mai puţin printr'un laminaj a straturilor, de cât prin alune- 

 cări în culise. 



Caracteristic mai este, că în regiunile de cute de străpungere, sin- 

 clinalele arată o dispoziţie tot aşa de neregulată a straturilor. Stra- 

 turile cele mai vechi sunt de obiceiu foarte înclinate ; cu cât ne ri- 

 dicăm în seria lor, cu atât ele devin mai orizontale, încât cele mai 

 tinere formează adevărate pături. 



In general stratificaţia în regiunile de cute de străpungere are 

 aparenţa unei discordanţe, care de multe ori a fost interpretată ca 

 o transgresiune. 



Cutele de străpungere arată în general o aplecare, care de obi- 

 ceiu e restrânsă la sâmburele cutei; aplecarea trece uneori într'o în- 

 călecare. In cazul acesta creasta boitei anticlinalului nu corespunde 

 cu creasta sâmburelui, care e în totdeauna deplasată. 



Fenomenul de străpungere e produs printr'o acţiune inegală a 

 forţelor tangenţiale asupra unui complex de straturi, adică stratu- 

 rile din adâncime au fost mai tare cutate pe când cele superficiale, 

 care sunt libere şi neacoperite sunt puţin sau de loc atinse prin 

 cutare. 



Masivele de sare favorisează prin prezenta lor acest fenomen. 



Dispoziţiunea masivelor de sare pe axa unui anticlinal de stră- 

 pungere se poate compara cu un lanţ ale cărui puncte de suspen- 

 siune ar fi masivele de sare iar arcul de curbă ar fi spaţiul ce le se- 

 pară şi care corespunde punctelor de rezistenţă minimă din linia 

 anticlinală. De aici rezultă că forţele care au produs străpungerea, 

 aplecarea şi încălecarea numai pot avea o acţiune egală pe întreagă 

 linia anticlinală; atunci se produce de multe ori în punctele slabe 

 ale lanţului (adieă în arcul de curbă) o ruptură orizontală. (Decro- 

 chement horizontal, Blattverschiebung). 



Cutele de străpungere care au fost pentru prima oară semnalate 

 în România sunt datorite ca şi cutările carpatice în general unei 

 subîmpingeri a Vorlandului [pentru regiunea III subcarpatică ţara 

 prebalcanică] sub arealul ocupat astăzi de Carpaţi. Subîmpingerile 

 produc în regiuni de străpungeri o structură complicată, e un 

 amestec de pături şi de cute de străpungeri foarte intensiv dislo- 



