BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



apoi în anul 1895 — 1896 încurajând Gazeta Matematică şi cola- 

 borând la dânsa în primul ei an de apariţiune, anul cel mai greu 

 din vieaţa unei reviste; iar de atunci încoace până la moarte îl gă- 

 sim membru neclintit al Societăţii de ştiinţe, nelipsit de la şedinţele 

 ei. De multe ori venea aci, direct de la serviciu, nemâncat chiar, 

 la ora la care putea scăpa, trimetea salutul său totdeauna zîmbitor 

 la cunoscuţii săi şi cu modestia sa naturală, neprefăcută, se ducea 

 de se aşeza printre ultimele bănci. El venea aci numai pentru dra- 

 gostea ştiinţei, pentru mulţumirea sa sufletească, venea, după cum 

 spunea, ca bă trăiască câteva momente într'o atmosferă înălţătoare 

 de muncă pentru adevăr. 



In orele sale libere Ion Stroiescu citea cărţi ştiinţifice şi citea 

 mult. După ce a apărut Biblioteca de filozofie ştiinţifică, mă întâl- 

 nesc odată cu el pe stradă cu un volum dintr'însa în mână şi-mi 

 spune : •> A început să iasă romane şi pentru noi«. Unii miniştri, 

 când veneau la Consiliul de miniştri, se puneau la vorbă şi la dis- 

 cuţiuni cu dânsul pentru diferite chestiuni ştiinţifice şi admirau în- 

 tinderea cunoştinţelor lui. 



La ultima şedinţă din Decemvrie şi la prima din Ianuarie a aces- 

 tei secţiuni, Ion Stroiescu nu a mai fost printre noi ; o boală de 

 inimă îl reţinea în casă, boală care 1-a şi răpus în ziua de 19 Ia- 

 nuarie, înmormântarea s'a făcut la 21 Ianuarie, orele 3 p. m., la 

 cimitirul Belu, unde societatea a fost reprezentată prin mine şi prin 

 d-1 secretar T. Lalescu. 



Dacă ne gândim la serviciile pe cari Ion Stroiescu le-ar fi pu- 

 tut aduce încă ţării prin cultura sa, prin cunoştinţa ce dobândise 

 despre afacerile publice şi despre oamenii noştri de Stat; dacă ne 

 gândim cât ar fi putut produce dânsul la încheierea carierii sale 

 când ar fi dispus de tot timpul său şi dacă ne gândim că secţiunea 

 de matematici pierde pe un susţinător convins dintre puţinii pe 

 cari îi are, numai atunci ne putem da seama de pierderea pe care 

 o îndură Societatea noastră prin moartea lui Ion Stroiescu. 



Să ne mângâiem însă cu speranţa că pilda dată de dânsul va 

 găsi imitatori printre tinerii membrii ai Societăţii ; ca aceştia adică 

 să iubească ştiinţa chiar când nu se susţin printr'însa şi să-şi facă 

 datoria către ea, ca şi Ion Stroiescu, ori când şi ori unde vor 

 putea- o să o facă. 



