'228 BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



liber spre a se revărsa în el prisosul de vieaţă al popoarelor înain- 

 tate cari-şi luminează calea prin facla puternică a ştiinţei ce au 

 ştiut să cultive şi s'o exploateze pentru puterea şi fericirea lor ! 



Acum, aproape doă mii de ani, când luptele se dădeau între po- 

 poare mici, când starea socială şi politică a acestora eră atât de 

 umilitoare şi împilătoare, pentru cei slabi mai ales, omenirea 

 produse prin partea ei genială şi sufleteşte înălţătoare, s'a zis 

 chiar divină, o fiinţă extraordinară pentru toţi timpii, pe Iisus 

 Hristos. Acesta schimbă prin cugetarea şi fapta sa mentalitatea 

 omenirei întregi, căci de sigur preceptele lui, bazate pe bine, pe 

 frumos şi adevăr, in serviciul iubirei aproapelui, deci a fraterni- 

 tăţei universale, influenţară in urmă şi asupra eticei neamurilor 

 ce nu se dau încă de creştine. 



Şi dacă acei ce au venit după el ar fi fost la înălţimea divinu- 

 lui premergător, de sigur că, arâtându-le crucea, semnul marti- 

 riului, pentru credinţa desăvârşită şi spuind omenirei cu inima 

 curată şi fără interes de castă: »In hoc signo vinces«.., omenirea 

 ar fi luat de sigur o altă îndrumare ! 



Popoarele civilizate, contimporane, sunt insă creştine în formă ; 

 lupta ce-şi dau pentru supremaţie, dacă mai totdeauna nu e 

 scuzabilă, ea însă e reală şi hotăritoare. 



Conducătorii actuali, oricât ar fi ei de morali şi culţi în: »In 

 hoc signo vinces", nu mai cred însă in înfrăţirea generală. Ei 

 cred în ştiinţă, ca armă de înaintare, ca putere de păstrare a in- 

 dividualităţei lor etnice, ca mijloc teribil, căci prezervându-şi 

 neamul lor să se impună restului Iumei şi adesea să se desvolte în 

 prejudiţiul celorlalte neamuri. Apucaţi pe o astfel de cale, ei merg 

 chiar până la absurd. 



Oricât s'ar părea de paradoxal, de cumplit şi de neînchipuit, 

 lupta actuală a popoarelor celor mai culte este pe vieaţă şi pe 

 moarte, lupta nu se mai dă cu baioneta pe câmpul de întâlnire 

 militar, dar pe căi economice. încrederea cu trufia ajung aşa de 

 departe încât vedem cum nu numai poeţii şi visătorii, nu numai 



