BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 341 



* 

 * 



Ceva mai târziu decât Rothemberg, dar în acelaş an (1S94), 

 Forsterling ') încearcă acţiunea hidratului de hidrazină asupra 

 anhidridei ft alice. Tratând o soluţie alcoolică de anhidridă fta- 

 lică cu 1 mol de hidrat de hidrazină, se separă imediat o substanţă 

 albă cristalină, care fiind spălată de mai multe ori cu apă rece şi 

 în urmă cu alcool, lasă ftal-hidrazida sub forma unei substanţe in- 

 colore fin cristalizată. Ea este insolubilă la rece în alcool, eter, 

 cloroform, benzen, foarte puţin solubilă la fierbere in apă şi încă 

 mai puţin în alcool. încălzită, sublimă la 200 , şi este foarte' sta- 

 bilă, nefiind atacată nici de acizi concentraţi (la rece). 



Forsterling explică reacţiunea prin următoarea ecuaţiune : 



o o 



HNH \./" C \ 



N— H 

 V"6"+ : I = H,0 + !| | 



Ftalhidrazida 



Acest compus este isomer cu cel obţinut de Rothemburg («- 

 amidoftalimida) şi are proprietăţi caracteristice grupurilor imidice ; 

 astfel Forsterling a putut prepara derivatul potasic, sodic şi cel de 

 bariu. Amândoi hidrogenii imidici nu i-a putut înlocui cu metale, 

 dar a obţinut cu anhidrida acetică un derivat diacetilat fus. la 1 14". 



Prin oxidare dă acidul ftalic cu degajare de azot. Cu aldeida ben- 

 nu dă nici o urmă de produs de condensare. 



Toate aceste .-apt'; conduc pe Forsterling a-i da formula de 

 constituţie cu două cicluri hexagonale : 



;. Jour. I. prtktCbem. 51 pag. 371 ■ 1 



