1J56 BULETINUL .SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



buinţat de sunet pinâ la venirea sa din fund la gura supsrioara a sondei şi cu v 

 iuţeala de propagare a sunetului in aerul din aceistâ sondă, egalităţii: : 



(2) S ^ - ' 



Eliminând pe t { şi .', intre aceste ecuaţiuni, deducem expresiunea spaţiului 

 dintr'o ecuaţiune de gradul II : 



-{WtH^î)} 



Introducând aci valorile numerice : 

 v = 342 m ,6 — iuţeala sunetului găsită de noi. 

 g = 9 m ,8o5 3 — intensitatea gravitaţiunii la Bucureşti. 



T = t i + i 1 = 5^,252 durata totală dela căderea corpului şi până la auzul 

 ecoului găsim >. 



S = ii8»,I97. 



Se vede că acest din urmă număr, calculat după intervalul total -ds timp T, este 

 ceva mai mic decât numărul de sus 1 1 9 m ,98, găsit tot după formula căderii in vid 

 s =* 2 gi-, dar corespunzător timpului efectiv t de cădere al corpului nostru in aer 

 până la suprafaţa apei. Reflectând, se vede, că aşâ şi trebuia. Acest număr insă rămâne 

 •ncă destul de mult deasupra valoarii reale de J04 !n ,8 al spaţiului parcurs de corp. 



CALCULUL REZISTENŢEI AERUL I ÎN" CĂDEREA CORPURILOR Dl» 

 EXPERIENŢELE NOASTRE 



Cu datele dobând'te în aceste observaţiuni să încercăm să cal- 

 culăm rezistenţa exercitată de aer asupra mobilelor noastre în că- 

 derea lor verticală. 



i. In Mecanica aplicată se admite că rezistenţa provenită din 

 frecarea aerului asupra unui corp în o nr'şcare de translaţie, pen- 

 tru iuţeli car; nu trec peste 200 ri pe secundă, este proporţională 

 cu pătratul iuţelii. 



Pentru corpuri sferice supuse la mişcări de translaţie, sau pen- 

 tru corpuri mărginite cu suprafeţe pentru cari rezistenţa totală a 

 aerului în atari mişcări se reduce la o rezultantă unică de direcţiu- 

 nea deplasării, această rezistenţă se poate exprima prin : 



fi) R = Xmv 2 



In care m reprezintă massa corpului, v iuţeala de translaţie, iar X 

 ut coeficient de proporţionalitate, care se numeşte şi coeficient de 

 rezistenţă relativ la massă. 



