f2Rn DULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



■fi6) R= io- 3 x 4,2 X 1,6 X v 2 =io- 3 x 6,72 Xv 2 . 



Dacă luăm pentru iuţeală valoarea v = 48™, cum ar fi aceea pe 

 care mobilul o are către ioo ra ele la punctul său de cădere, această 

 rezistenţă devine : 



(i 7 ) R = ioX 6.72 X 48- = ioX 6.72 x 2.304 = i5 sr ,48 



adică rezistenţa aerului ajunge atunci aproape egală cu greutatea 

 mobilului, care era de 15 °',6y . De la acel moment înainte, forţa ac- 

 celeratrice (diferinţa dintre acţiunea gravitaţiunii şi rezistenţa ae- 

 rului) fiind nulă, mişcarea mobilului devine uniformă şi se face cu o 

 iuţeală constantă. 



Din ecuaţiunea precedentă (8) se vede cu, dacă, în cazul general, 

 iuţeala v devine constantă, atunci valoarea ei este egală tocmai cu 

 a, adică ţinând seamă şi de (7). 



(18) v .= ar=\/ 



Introducând aci valoarea luiX găsită în cazul particular al expe- 

 rienţelor noastre 



X=io— 3 x 4? 2 m metri-secunde 

 obţinem : 



(19) v = i/-?42Ş__ = 4 8 m , 3 2, 



V 10 ! X4,2 



adică aproape acelaş număr ca cel folosit în ipoteza precedenta, 

 rând admiteam forţa acceleratrice nulă, adică rezistenţa aerului 

 egală cu greutatea corpului. Cele două rezultate concordă, dar. 



3. Să calculăm acum coeficientul de rezistenţă K, relativ la su- 

 prafaţă, care intră în expresiunea rezistenţei aerului : 



(2) R = K S v 2 sin i 



în funcţiune de coeficientul de rezistenţă X relativ la massă, pentru 

 sferele de plumb din experienţele noastre. 



Pentru aceasta să calculăm mai întâiu, în mod general, rezistenţa 

 totală, care se exercită din partea aerului asupra unei sfere în că- 

 dere verticală, admiţând că rezistenţele parţiale aplicate fiecărui 

 element de suprafaţă se exprimă prin această formulă (2). 



