BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIlNŢE Bl 



Ammonites grupa Am. planulatus. 

 Alectryonia carinata Schloth. 

 Exogyra columba Lam. 

 Trigonia şi Cardium. 

 In Maramureş la Nord de M-ţiî Rodneî, în valea rîuluî Borsia (Visso), 

 şi în alte puncte la izvorele Tiseî, Zapalowicz (i) descrie de asemenea marne 

 cu Inocerami şi greşuri cu Exogyre, asemenea cu cele de la Glodu. Gre- 

 şurile cu Exogyre se razimă şi aicî, în multe locuri direct pe şisturile cris- 

 taline şi sunt acoperite de calcar eocen cu Numuliţî, şi pe delul Ghilu 

 sunt acoperite de andesiturî, ceia ce confirmă ideia, ce am emis-o maî sus, 

 că depositele cretacice de la Glod s'ar continua sub andesiturile Călimanilor. 

 Speciile menţionate de Zapalowiez sunt : 

 Inoceramus striatus Maut. 

 Exogyra columba Lamk. 

 Exogyra plicatula Lmk. 

 Iurriiella mulţi- costată Reuss. 

 Vela. 

 Maî departe în Nord nu se cunosc sigur deposite cu Exogyra columba, 

 de cât în Carpaţiî de NW, în valea rîuluî Waag, aşa numitele greşuri de 

 Orlowe = Orlowersandstein a luî Paul. 



Marnele cu Inocerami însă sunt forte respîndite în Carpaţiî Galiţiei. A- 

 ceste marne sunt aşa numitele straturile de Ropianka în înţelesul ce'l dă 

 Uhlig, adică cretacice superiore. Pe alte consideraţii, pe care le vom vedea 

 Uhlig conchide că multe greşuri cu Hycrogyphe din zona Flyschuluî tre- 

 bue atribuite tot la cretacic superior. 



Să ne îndreptăm acum la Sud de Glodu. 



Pe panta estică a munţilor Persani, în basenul Oltului, la pasul Uermos, 

 Franz Herbich (2) descrie deposite cretacice superiore cu o faună forte 

 bogată, de acelaşi typ Hercynic, ca şi la Glodu. Şi aicî avem aceiaşi 

 succesiune ca şi la Glodu : conglomerate, greşuri care pe une locuri trec 

 în conglomerate cu firul mărunt şi apoî marne cenuşii. Aceste deposite se 

 razimă însă aicî, după Herbich, pe greşuri negrii neocomiene şi sunt aco- 

 derite de straturile cu congeriî; aicî în mijlocul Carpaţilor sunt horizon- 

 tale, pe cănd la noi în România, aprdpe pe acelaşi meridian, la Becenî, 

 straturile cu vivipara bifarcinata, maî tinere sunt ridicate de ăo°. Nici 

 nu pdte fi un exemplu maî bun că exteriorul arcului carpatic e maî tîner 

 de cât partea internă. 



(1) Hugo Zapalowicz. Eine geolog. Skizze des ostlichen Theils der Pokutisch-Mar- 

 moroscher Grenzkarpathen Iahrb. der k. k. geol. R. A. 1886 pag. 504 etc. 



Taf. VII fig. 1. In Traducerea Română de Grigore Cobălcescu. Analele Academiei 

 Române. Seria II Tom XI. 1890. pag. 187, 165, etc. şi Tabla fig. 1. 



(2) Franz Herbich. Ueber Kteidebildung der Siebenbiirgischen Ostkarpathen. Verh. 

 d. k. k. R. A. 1886 pag. 368. 



