BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 93 



straturilor, pe când în partea opusă panta scoboră în terase cu pereţi 

 abrupţi de deci şi sute de metri ; în multe locuri un singur perete aprope 

 vertical se lasă din vîrful muntelui până la basă. In aceste părţi vegeta- 

 ţiunea, care chiar pe pantele prelungi e forte săracă, pe pantele prăpătiose 

 devine imposibilă, şi de departe ochiul nu vede de cât pereţii suri săl- 

 batici, pe cari apele aii tras verticale şiroe roşiî-brune. Pe icî pe colea, pe 

 un colţ sau dintr'o crăpătură apar ramurile verdî închise ale unui brăduleţ 

 sau al unui tîrâtor jip, de care te miri, cum stă şi din ce să nutresce în 

 acel loc, ce numai prin vedere îţî ispiră sărăcie şi nesiguranţă; iar din 

 câte-o gaură sau crăpătură inabordabilă se aude fîlfîitul şi ţipetele puilor 

 vr'unuî vultur, ce de mulţi anî îşî are culcuşul acolo. La basa crăpatelor 

 stânci înalte şi colţurose se întind însă colosale grămedî de sfărămăturî, 

 rămăşiţe de nebăgat în semă ale trufaşelor vîrfurî, ce cu folos îşî disputau 

 locul cu norii. Aceste sfărîmăturî, ce ocupă suprafeţe întinse, se numesc 

 în Gorj grohote; pe ele mersul e forte greu, căci dacă un bolovan s'a 

 mişcat, totul plecă la vale producând un sgomot asurzitor, trăgend adesea 

 în amestecul lor şi pe călător. 



Clinele maî dulci însă sunt acoperite în parte cu mici şi rarî arbuşti., 

 ce-şî trimet rădăcinile adânc prin crăpăturile calcarului, pentru a şi le im- 

 planta în stratul de terra rossa, ce se găsesce adesea adunat în aceste 

 crăpături. Când însă, din causa altitudineî, sau din causa sterilităţeî ab- 

 solute, vegetaţiunea nu pote prinde, atunci calcarul brăsdat de crăpături 

 înguste şi adânci, ce se încruciseză în tote sensurile, ne presintă miserabilul 

 aspect al « deserturilor de pietre crăpate şi rose, ce Savoia numesce lapiaz 

 şi Tyrolul Karrenfelder (i).> 



Aceste regiuni lapie sunt numerose în Carpaţiî noştriî: La Stiunga, 

 Piatra Craiului, Bistriţa, Dobriţa, Baia-de-aramă, Balta, Găuri, 

 Pietrile albe, Turcinu etc, găsim suprafeţe întinse de câte maî multe 

 ariî, acoperite de natură cu acest curios desen prin crăpături. Apele au 

 ros colţurile şi au tras cu ele tot restul disoluţiuneî, terra rossa, în aceste 

 adânci şi înguste drumuri. Din crăpături tot ese câte odată o vegetaţiune 

 ofilită; despoiaţî sunt însă bolovanii, pe a căror suprafaţă convexă albă şi 

 netedă s'a prins numai o colonie de ore-carî lichene colorate sau nu. 



Adesea se întâmplă ca apele, ce cad la suprafaţa terenurilor calcare, 

 sau isvorele, ce parcurg asemenea locuri, să dispară prin crăpături în cursul 

 lor sau la basa stîncilor, urmeză drumuri ascunse şi necunoscute, şi reapar 

 dincolo la polele munteluî, ca isvore, ce te minuneză prin debitul lor colosal. 

 Un asemenea cas întâlnim la Runcu (Gorj), unde alăturea de o vale secă, a 

 Suhatuluî, ese de la basa stâncilor atârnătore lângă hanul şoseleî un pu- 

 ternic isvor (Toula). D-l Simionescu citeză în basinul Dâmbovicioreî pîrîul 



(i) Emile Chaix : Contrib. â l'dtude de Lapies. Topogr. d. desert de Plate. Globe 

 journ. geograph. XXXIV Geneve 1895. 



