100 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



Din înălţimea culmei Iuî convex arcuită se lasă spre SE. o pantă destul 

 de lină, acoperită de o pădurice rară ; în multe locuri vegetaţiunea lipsesce 

 şi atunci ni se expune vederii un arid lapic în miniatură. In partea N, 

 masivul e limitat prin pereţi abrupţi de deci şi sute de metri, bogaţî în 

 crăpături adânci şi în caverne cu deschideri întunecose. Vegetaţia e forte 

 puţină, grohotişul însă forte întins acoperă basa pereţilor verticali. Judecând 

 după acesta pantă grosimea calcarului pdte ajunge 400 metri în partea 

 centrală a masivului. 



Calcarul, cu stratificaţiune puţin evidentă, e dispus în bancuri colosale, 

 a căror cădere generală e spre SE. Numerose crăpături străbate roca în 

 tote direcţiile; unele SE — NW, tocmai în direcţiunea înclinaţiuneî, îî daţi în 

 unele părţi o şistositate aparent. Faciesul calcarului e variabil în diferitele 

 parţiale masivului. In partea vestică, la Piatra Cârnă, e breciform cu vine 

 roşii brune, devine maî compact şi gălbuiu în partea Bistriţei, mai alb şi maî 

 compact în partea centrală. In partea estică devine iar breciform, chiar 

 oolitic şi pe suprafeţele lui rose se văd multe urme de polipierî. 



D-l Gr. Ştefănescu (i) a considerat acest calcar ca jurasic ; de asemenea 

 şi d-l de Ikkey (2) şi Redlich (3) îl consideră ca fiind continuarea celui 

 de la Ce rn ă dia-P o lovracî. D-l Drăghiceanq '1 însemneză pe hartă cu 

 culorea dogeruluî. Cum un studiu paleontologic amănunţit nu s'a întreprins 

 asupra acestui calcar, nu putem fi siguri de etajul, căruia aparţine. D-l profesor 

 Toula (4 1 a observat câte-va bastone de Citaride şi Coralii în calcarul 

 breciform din W. şi câte-va Nerinee găsite de d-l Drăghiceanu ; în partea 

 centrală a masivului, cu 200 m. deasupra monăstireî Bistriţa, a găsit un 

 calcar tipic cu Lithodendron. Maî sus cu < âte-va sute de metri se găsesc 

 pe icî pe colea bastone de Coralii, Briozoere şi Chaetetes\ într'un bloc a 

 observat o secţiune, ce aduce aminte un Diceras saii o Caprotină. 



Probabil că acest calcar aparţine, după cum s'a exprimat d-l V. Popo- 

 vici-Hatzeg (5) şi noi altă dată (6), la diferite etaje ale jurasicului superior şi 

 cretaciculuî inferior, maî ales că nu departe de aici peste culmea munţilor 

 în basinul Lotrului, am găsit calcarul cretacic. Repetăm că şi aici diferi- 

 tele calcare sunt aşa de metamorfosate, că o delimitare între diferitele etaje 

 e aprope imposibilă. 



O secţiune în lungul acestui masiv ne presintă pentru calcar un profil 

 lentiliform forte gros în partea de mijloc şi subţiat la extremităţi. Acesta 

 se vede şi în cele trei chei, ce-1 pătrund, că sunt scobite cu mult maî jos 



(1) Gr. Ştffanescu. A. B. G. No. 1 loc. cit. 



(2) B. v. Inkey. Transyl. Alpen v. Rotenturmpasse bis zum eisernen Tor p. 34. 



(3) Redlich. I Geologische Studieri in Rumăniens. 



(4) F. Toula, II Geologische Reise. Bistritza, 226. 



(5) V. Popovicî-Hatzf.g: Calc. tith. de Muscel, Dâmboviţa, Prahova etc. 



(6) L. Mkazec şi G. M.-Muhgocî: La Wehrlite du M-t Ursu. Bul. Soc. de Sciinţe 

 An. VI, No. 3. 



