102 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIIXŢE 



In partea sudică în dreptul mânăstireî Arnota calcarul e acoperit de 

 argile albe, ce o bună parte cu câte-va dile înaintea escursiuneî nostre, 

 în urma unor ploi, alunecaseră la vale pe suprafaţa calcarului. D-l prof. 

 Todla(i) consideră aceste argile ca terţiare; mărgele din isvorul Bulzului 

 aparţin probabil cretaciculuî superior. 



In partea E. calcarul e acoperit de gresii tari, unele cu bucăţi de calcar, 

 forte bogate în urme de fosile şi urme de plante reu conservate. Ele merg 

 de la potele muntelui Stogu în linie dreptă direct spre N. până în cur- 

 mătura dintre Folia şi Căndoia ; de aci se îndreptă spre E. chiar prin vîrful 

 Căndoi, pe la polele Clăbucetuluî şi Mijlocarilor şi formeză partea supe- 

 riore a văeî luî Stan, ce se deschide în valea Lotrului. Aci în basinul Bre- 

 zoiuluî ele ocupă partea W. a basinuluî, în jurul gureî Vasilatuluî şi valea 

 luî Stan partea inferioră, unde se rezimă pe mărgele vinete forte fiexuate. 



Pe basa studiului paleontologic întreprins de d-l Redlich (2) asupra gresielor 

 din basinul Brezoiuluî şi cum aceste gresii sunt nu numai în continuitate 

 dar şi identice petrografic cu cele din masivul Bistriţei, atribuim aceste 

 formaţiuni cretaciculuî superior, etajului senonian. 



Masivul calcar al Bistriţei e străbătut de trei rîurî mai principale, ce 

 curg prin nisce prăpăstiose chei cu pereţi abrupţi, numărând din creştet 

 pînă 'n fund sute de metri. In multe locuri peretele nu numai că e ver- 

 tical, el e chiar scobit la basa luî de apa spumegosă, ce cu furie s'aruncă 

 dintr'un colţ al cheii într'altul. 



Cea mai despre W. e cheia Bistriţei, ce se deschide chiar în dreptul 

 satului cu acelaş nume, lângă monăstirea Bistriţei transformată în Şcolă 

 de ofiţeri. 



Rîul Bistriţa (R.-V.) isvorasce din curmătura Văleanuluî cu Smeuretu, 

 curge printr'o vale adâncă săpată în cristalin şi înainte de a intra în chee 

 se unesce cu pârîul Olanul (R. Guranin). La intrare 'n masivul, calcar 

 albia Bistriţei e încă destul de largă, dar nu mult ţine şi începe a se strimta, 

 mai ales după ce primesce şi isvorul Bulzului, când intră în adevărata 

 cheie. Cât curge prin calcar face o mică cotitură spre SE. apoi iar spre S. 

 şi ese din cheie cu o albie de maximum 7 m. De la cotituri la vale cheia 

 este forte îngustă, în multe locuri numaî de 3 — 4 m. şi aşa de verticală 

 că sus păstreză aprope aceiaşi deschidere. Pereţii sunt brăsdaţî de o mul- 

 ţime de crăpături şi scobituri, iar fundul cheii e acoperit de numeroşi şi 

 colosali bolovani, printre cari de multe orî apa se pierde şi numaî vuetul 

 înfundat, ce se nasce din lupta cu bolovanii, ne face cunoscut existenţa-i 

 ascunsă. 



(i) F. Toula: II Geolg. Reise. loc. cit. 



(2) K. REDLicn. Geologische Studien in Rumanien, II. 



