â92 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCÎINŢE 



dică a escavaţiuneî până In Linişte : aci întâlnind în cale-î marginea ab- 

 ruptă a şisturilor cristaline, încercă numai pe o mică distanţă o deviaţie 

 spre Nord, urmând exact linia de ruptură până dincolo de Şarul Dorneî ; 

 de aci însă şi până la vărsarea eî în Bistriţa îşî reia direcţia primitivă 

 S.W.-N.E. Tot în prelungirea acestei linii spre N. E. îşî urmeză şi Bistriţa 

 străbaterea în masa şisturilor cristaline până la Cheî. Dincolo de masele 

 eruptive Mureşul şi Sameşul, după eşirea din aceste mase, îşî urmeză de 

 asemenea cursul lor în basinul neogen transilvan, tot în direcţia N.E.-S W. 

 Vom vedea îndată conclusiunile la care ne pot duce aceste raporturi hi- 

 drografice. 



Să considerăm întâiu cursurile de apă carî se cobor în escavaţiunea Ne- 

 greî din partea de Est, adică din masa şisturilor cristaline. Linia despâr- 

 ţitore a apelor între bistriţa şi Neagra este aşezată aprope imediat pe 

 marginea vestică a maseî şisturilor cristalin?. Acesta linie începe în Nord 

 cu vîrful Şarul Dorna (1.518 m.), trece prin muntele Rusului (1.540 m.) 

 vîrful Ialoviţ [1.616 m.) şi se termină în Sud cu Dealul Vînăt (1.640 m). 

 Depărtarea acesteî liniî de linia de ruptură Calimănel-Drăgoiasa, nu trece 

 peste 4 km., pe când depărtarea eî de albia Bistriţeî trete de 16 km. Ne- 

 grişora îşî are origina sub Dealul Vînăt, la 1 km. depărtare de marginea 

 Deluganuluî, aşa că străbate maî în întregime de la West la Est masa şis- 

 turilor cristaline. Un pas maî departe '1 face Neagra Broştenilor ; ea luân- 

 du-şî origina în platoul eruptiv, străbate întrega masă cristalină între gura 

 Drăgoeseî şi Broştenî. Din cele spuse urmeză dar că : cursurile de apă 

 care udă masa şisturilor cristaline la Est de linia de ruptură, nu sunt 

 orînduite simetric de o parte şi de alta a marelui anticlinal, ci îşî aii ori- 

 gina în marginea vestică a şisturilor cristaline. Explicarea acesteî disposi- 

 ţiunî hidrografice nu o putem găsi de cât în faptul că în trecut marginea 

 internă a arcului carpatic se întindea maî departe la West de cât cum 

 o vedem astâ-dî. Rîurile carî străbat masa şisturilor cristaline de la West 

 la Est ca Bărnaru, Bărnărelu, Negrişora, au trebuit primitiv să'şî ia ori- 

 gina din jumetatea estică a unuî anticlinal aşezat maî la West de cât cel 

 pe care'l vedem astă-dî, care însă a fost rupt în prăbuşirea margineî in- 

 terne a arcului carpatic. 



Punendu-ne în ipotesa că anticlinalul rupt era maî înalt de cât cel exis- 

 tent de la Est, atunci străbaterea acestuia de rîurile maî sus menţionate 

 se esplică în chip natural numaî prin acţiunea erosiuneî. In caşul însă 

 când anticlinalul de West nu întrecea în înălţime pe cel actual, atunci nu 

 ne rămâne altă posibilitate pentru a explica străbaterea acestuia de rîurî 

 a căror origină e maî jos de cât coma lui, de cât să admitem că acest 

 anticlinal s'a ridicat posterio: în calea unor rîurî a căror curs era deja 

 stabilit în direcţiunea West-Est. Ridicarea făcându se însă treptat, erosiu- 

 nea apelor a putut să se ţie în echilibru cu ridicarea solului. Am avea 

 dar în acest cas, în Bărnaru, Bărnărelu şi Negrişora, aşa numite de Hil- 



