BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 301 



pentru raţiunea forte simplă că le au maî spus şi alţii. Baronul de Richt- 

 hofe «(îl, care în 1859 — 5o a pus basa stadiului rocelor eruptive terţiare 

 din Carpaţî, n'a întrebuinţat pentru aceste rocî de loc numele de andesit 

 tocmaî, fiind-că acest nume era pe atunci cădut în deconsiderare (2) şi 

 abia în 1S61, fu reintrodus în sciinţă de J. Roth. Richthofen întrebuinţedă 

 în loc de andesit numele de « Trachite cenuşii = Grauet rac hy te», şi con- 

 sideră ca element caracteristi: a grupei trachituri!or nu sanidimil ci 

 oligoclasul orî în general un feldspat triclinic. 



In 1863 Guido Stadie, urmedă în numirea rocelor maî în întregime pe 

 Richthofen, însă fiind-că numele de andesit începuse deja a eşi din uitare, 

 el întrebuinţdză pe lângă numele de trachit şi numele de andesit, pe 

 acest din urmă însă de multe orî cu sfială, asociindu leu numele de tra- 

 chit. Aşa după Stache (3), Hargita-Caliman este constituit maî în între-, 

 gime din trachiturî, şi printre aceste trachtturî predomină trachitul- 

 andesitic=andesitischer Trachyt, pe lângă care se maî află şi Sanidin-Oli- 

 goklas-lrachijt şi basalturl anamesitice şi doleritice. Relativ la divisiunea 

 andesiturilor în (îndesituri cu piroxen şi andesituri cu amfibol, propusă 

 deja de Justus Roth în i86i ; Stache spune categoric că nu se pote în- 

 trebuinţa pentru andesiturile din Transilvania, de 6re-ce na se cunosce o 

 rocă de acest soiu în care aitgitul predomină (4). 



In 1878, Franz Herhick(ţ) stă cu totul sub influenţa celor doue din- 

 teiii, ba încă inconsequenţele în care cade cu întrebuinţarea numelor sunt 

 şi maî săritore în ochi Pe de o parte neputendu-se desbara de numele 

 de trachit, iar pe de alta analisa rocelor ce le avea sub ochi, dând alte 

 elemente de cât acele caracteristice trachituluî, ajunge la nume ca : An- 

 desin-Amphibol-Augit-Trachyt, Andesin-Augit- Trackyl=Augit- Andesit. Şi 

 lucrul surprinde cu atât maî mult, cu cât în descrirea ce o dă rocelor cu 

 numele de maî sus nu menţionezi, de loc Sanidin şi totuşî întrebuinţeză 

 numele de trachit la un loc cu numele andesit pentru aceiaşî rocă. 



In 1882 Szabo. face ultima încercare în favorea numelui de trachit. 

 El propune să se redee trachituluî accepţiunea primitivă întreb ainţată de 

 Richthofen adică: «să se numescă tra.hit rocele eruptive care în general 

 sunt porose şi aspre, a căror feldspath, de orî-ce natură ar fi,, este de 

 "cele maî de multe orî sticlos, şi a cărui membrii basicî nu conţin plivind 

 ca element esenţial (6). 



Acesta încercare de a esclude numele de andesit a remas cu drept 



(1) Baron V. Richthofen. Studien aus den ungarischsiebenburgischen" Trachytge- 

 birgen. Iahrb. der k. k. geol. Reichsanstalt- XI. 1860 pag. 153—277. 



(2) Ferd. Zirkel. Lehrbuch der Petrographie. 1895 II Bd. pag. 595 şi 358. 



(3) Hauer u. Stache. Geologie Siebenbiirgens, 1863, pag. 314. 



(4) Stache, op. cit pag. 70. 



(5) Fr. Herbich. Das Szeklerland 1878 pan. 319- -320, 



(6) In Zirkel. Op. cit. yol. II, pag. 358. 



