304 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



In studiul seu asupra rocelor din America Nord-Westică, Zirkel ajunge la 

 conclusiunea că propilitul trebue din punctul de vedere mineralogic să 

 fie considerat ca un tip de rocă deosebit de andesit. In sprijinul ideeî 

 sale aduce vre-o 9 puncte care tote s'ar resuma: propiliturile au tot-dea- 

 una o masă fundamentală (Grundmasse) cristalină, pe când andesiturile 

 posed tot dea-una o basă steclosă isotropă ; hoinblenda în propilit are 

 în secţiune tot dea-una culore verde şi o structură fibrosă, pe când în 

 andesit ea apare cu colore brună şi e maî tot dea-una înconjurată cu o 

 margine negră de opacit (1). 



Asupra acestei chestiuni, se încinge între petrografi discuţiune vie al 

 cărui resultat este: că din punct de vedere mineralogic este imposibil a 

 separa propiliturile de andesiturile cu amphibol. Aşa Rosenbusch (2) 

 consideră propilitul nu ca un tip de sine stătător, ci ca un facies, ca o 

 modificaţiune a andesiturilor şi daciturilor, provocată de acţiuni solfatarice 

 şi termale. Deja clin 1880 Doelter (3) caută a dovedi caracterile propi- 

 lituluî lui Zirkel şi la andesiturile din Transilvania; resultatul la care ajunge 

 nsă este că maî nici o dată aceste caractere nu se găsesc întrunite tote 

 la una şi aceiaşi rocă, ci sunt numerose transiţiunî către andesit şi dacit. 

 Din punctul de vedere geologic Doelter constată că atât în privinţa modului 

 de presentare cât şi în privinţa vîrsteî geologice nu se cunosce nicî un fapt 

 positiv, care ar arăta vre-o deosebire între propilit şi andesit. 



Să vedem acum dovada geologică, singura pe care s'a basat Richthofen, 

 să separe propilitul de andesite, adică dacă în adever el e maî vechi de 

 cât tote cele alte roci neovulcanice. Neapărat că avem -în vedere numaî 

 raporturile din Carpaţî. 



Cel întâi u care s'a ridicat contra seriei lui Richthofen a fost J. Szabo' [4). 

 El arată că în apropiere de Schemnitz, erupţiunea andesiturilor cu augit 

 a avut loc în peridda sarmafică, pe când erupţiunea rocelor pe care astădî 

 le numim riolite (Biotit-Ortoklas-Quarztrachyt) cade în straturile cu In- 

 termedia = eocen superior, aşa dar mult maî vechî de cât andesiturile, 

 tocmai contrar seriei luî Richthofen. Intre propilit şi andesit nu esistâ 

 după Szabo nici o deosebire genetică, că o erupţiune de sine stâtâtdre a 

 propilitnluî nu a avut loc nici o dată. G. Primics (5), relativ la ande- 

 siturile din Calimanî constată: până acum nu s'a adus nicî o dovadă că 

 propiliturile sunt mai vechi de cât andesiturile. Iu Calimanî propili- 



(1) F. Zirkel. Lehrbuch der Petrographie Bd. II pag. 584—594. 



(2) Rosenbusch. Mikroskopische Physiographie der massigen Gesteine 1896 p. 917. 



(3) C. Doelter. Ueber das Vorkommen de Propylits u. Andesit in Siebenbiirgen 

 Mi.n u. Petrogr. Mitth, II Bd. 1880 pag. 1. 



(4) J. Szabo. Das Verhăltniss der Numuliteuformation zum Trachyt bei Eisenbach 

 năchst Schemnitz. Foltani Kozlony IX Iahrg. 1879 pag. 442. 



(5) G. Primics. Petrographische Untersuchung der eruptiven Gesteine des nordlichen 

 Hargittazuges. Foldt. Kozl. IX 1879 No. 9—12. 



