BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 319 



în Delugan, cu structura porfirică mijlociu granulară. Intr'o masă cenuşie 

 se ved cristale mari descompuse şi alte mici strălucitore de plagioclas, apoi 

 granule de piroxen. 



Sub. m. Masa cenuşie închisă, bogată în basă sticlosă şi pulbere de mag- 

 netit, este constituită din microlite şi granule mici de augit şi plagioclas. 



Hipersten în câtime maî mică, de obiceiu înconjurat de o margine ru- 

 ginie; se observă şi câţî-va cristal! învăliţî în augit. Magneţii. Roca este 

 deci andesit cu augit şi hipersten cu structura hialopilitică. 



9. Piciorul Buccinişuliă sub comă. Aspect ca acela descris sub 6. Cris- 

 talî mari descompuşi de feldspat. In masă se ved pete mari negre, în mij- 

 locul cărora se observă un sîmbure de augit, ele provin dar din transfor- 

 marea augituluî. O basă sticlosă lipsesce aprope complect, plagioclasul e 

 bitownit, augit accesor oliviu. Roca este deci un andesit cu augd, cu struc- 

 tura hialopilitică cu torte puţină materie amorfă. 



10. Pârîul Buccinişuluz în fund. Roca e de culore cenuşie-închisă, po- 

 rosă, aspră, cu structura neregulată. In masă se ved cristale albiciose de 

 plagioclas, granule negre verduî de piroxen şi ace negre strălucitore de 

 horblendă. Şub m. masa apare cenuşie alcătuită din microlite, opacite şi 

 basa sticlosă abundentă. Intre cristale de plagioclas se observă frumose sec- 

 ţiuni cu structura zonară, a căror parte internă se stinge sub un unghiu maî 

 mic de cât învălişul exterior. Extincţiunea lamelelor polisintetice are în 

 general valori maî mari de 35 , deci am avea de aface cu hitoivnit. Augit 

 maî tot aşa de abundent ca şi plagioclasul, se observă dese îngemânărî. 

 Extincţiunea [| c 30 . Hipersten subordonat. Oliviu accesoriu. 



Un element, care apare aici ca nou ; este hornblenda. Ea se presintă rar 

 în individî mari regulat mărginiţi, de cele maî multe orî numai în fragmente 

 neregulate, cu un pleocroismu forte pronunţat galben-brun şi brun-închis. 

 Tote cristalele de hornblenda sunt înconjurate cu o margine negră maî mult 

 sau maî puţin grosă ; la fragmentele maî mici se observă numai în mijloc 

 un sîmbure brun, restul este în întregime transformat în acesta substanţă 

 opacă ; nu arare orî se observă fragmente complect opace, ele sunt decî 

 în întregime transformate. In locurile unde cristale mari apar ca rupte, nu 

 se observă acesta margine opacă; ruptura cristaluluî este decî posterioră 

 naştereî acesteî substanţe. Se găsesc însă şi individî în stare fragmentară 

 înconjuraţi în întregime de marginea opacă ; aseştia au fost în stare frag- 

 mentară de la început, înainte de a se produce învălişul opac. 



Sub grosisimentul cel mai puternic, acesta margine opacă se arată ca o 

 masă complect omogenă, aşa dar nu constituită din un agregat periferic de 

 particule de augit şi granule de magnetit. Acesta observaţie vine în spri- 

 jinul ideieî luî Zirkel, că cristalele de hornblenda deja formate au fost al- 

 terate la suprafaţă de magma încă fierbinte, plastică şi că marginea negră 

 — opacit — nu este alt-ceva de cât un product a acesteî acţiunî caustice a 

 laveî topite. (A se vedea experienţele făcute de Arthur Becker. Ueber die 



