344 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



In asemenea casurî îndoelnice singurul caracter hotărîtor între trachiturî şi 

 rhiolithurî este după cum se scie procentul de bioxid de siliciu: 58---63 /o în 

 trachiturî tipice şi Ji — 82% în rhiolithurile tipice; decî aceste din urmă 

 sunt mult maî acide; dar şi în acesta privinţă se găsesc tot soiul de tran- 

 siţiunî. 



Nu maî puţin îndoelnice sunt şi raporturile de vîrstă geologică între 

 rhiolith si trachit. După seria lui Richthofen, rhiolitul ar fi maî tîner de 

 cât trachitul. Observaţiunile geologilor unguri au dovedit însă că şi con- 

 trarul pote să aibă loc, căcî cele maî vechî rocî terţiare, cari s'aii observat 

 în Carpaţî sunt tocmai rhioliturî după J. Szabo (biotit-ortoklas-quarz tra- 

 chit în straturile cu Intermedia = eocen superior). Acelaş lucru a fost ob- 

 servat de Judd, Doelter şi Roth pe insula Ponza unde trachitul e maî tî. 

 ner de cât rhiolitul. In platoul central (Mont Dore) rhiolitul = liparitul este 

 de asemenea maî vechiu de cât trachitul. Pe basa acestor consideraţiunî 

 şi fiind-că în literatura de până acum nu găsim date precise asupra ra- 

 porturilor de vîrstă între trachiturî şi rhiolithurî, suntem dar nevoiţî să con- 

 siderăm în judecarea vîrsteî, pe ambele aceste doue soiuri de rocî drept 

 de un singur tip acid. 



Să considerăm întâiu faptele din Hargitta Căliman. 



Acesta masă eruptivă e înconjurată în Ost şi West de o puternică for- 

 maţiune de projecţiunî vulcanice, care pe charta geologică nouă a Unga- 

 riei sunt însemnate sub numele de tufuri trachitice şi atribuite la miocen. 

 Un studiu maî amănunţit al acestor tufuri lipsesce până acum; mare parte 

 dintr'însele sunt tufuri dacitice == quarz-andesit-tuff, aşa numitele Palia (1), 

 a căror vîrstă saliferă miocenă e deplin dovedită. Dintre tulurile din ostul 

 masei Hargita-Căliman, merită atenţiunea nostră roca particulară de la Bil- 

 box=eigenthumliches Gestein von Belbor, descrisă încă din 1876 de Ant. Koch. 



După descrierea ce-î dă Herbich (2) acesta rocă are caracterele tufuluî, 

 trachitic de la Glodu (No. 30), şi e aşedată într'o înfundătură în masa şis- 

 turilor cristaline. Maî important încă e faptul menţionat de Herbich (Op. 

 cit. pag. 295), că acest tuf conţine lignit. 



Fossile nu s'a găsit, Herbich însă '1 consideră de vîrstă pontică, obser- 

 vând că roca nu e în posiţiune primitivă. Cum vedem nicî în roca de la 

 Bilbor, situată abia 10 km. la Sud de Glodu nu găsim nicî un punct de 

 orientare pentru determinarea vîrsteî geologice a tufurilor trachitice. 



(1) Numele de Palia a fost dat de Richthofen unuî tuf andesitic cu quarţ verduiu ori 

 alb-verduiu. Posepny şi Herbich însă au observat ca acest nume a fost nepotrivit ales, 

 fiind-că în limba ungară se numesce Palia orî-ce rocă şistoasă d. e. csillâmpala=mica" 

 şist, agyagpala=şist lutos, etc. Cu tote acestea, ca multe alte nume greşite a trecut şi 

 acesta în literarură, desemnându-se de multe orî printr'însul orî-ce tufuri verdiî de na- 

 tură deosebită: trachitice, andesitice, rhiolitice orî dacitice. In loc de Palia, care nu 

 însemn^ză nimic ar fi mult maî nemerit a se întrebuinţa numele de tuf dacic, aşa cum 

 se întrebuinţdză pretutindeni de geologii unguri. 



(2) Fr. Herbich. Das Szeklerland, pag. 329. 



