BULETINUL SOCIETĂŢIÎ DE SCFINŢE 471 



dise- până acum resultă că în plasma muşchilor neted! se află trei corpuri 

 albuminoide deosebite în soluţiune şi anume : i) o globulină ce ar cores- 

 punde myosineî, 2) o albumină ce ar corespunde myogenuluî şi 3) o nu- 

 cleoproteidă. Cele doue d'întâiu formeză partea spontaneu coagulabilă din 

 plasmă pe când cel de al treilea nu. 



Starea particulară pe care o capetâ muşchii în general, maî mult sau 

 maî puţin timp după morte şi cunoscută sub numele de rigiditate cada- 

 verică, este după cum e maî de toţi admis, în strânsă legătură cu acest 

 capitol al chimiei fisiologice. 



Proprietatea ce au substanţele albuminoide conţinute în plasmă de a se 

 coagula puţin timp de la extragere şi în mod spontaneu, a făcut să se 

 credă că rigiditatea cadaverică nu este datorită de cât fenomenului coa- 

 gulăreî plasmei. Promotorul acestei idei a fost Briicke (1) însă substanţa 

 coagulabilă în plasmă, nu ar fi după acest autor, de cât tot fibrina, care 

 a trecut din sânge în ţesături, ceea ce nu a putut fi admis de mulţî. 

 Kiihne însă, în urma unor cercetări maî sciinţifice a ajuns să arate că 

 substanţa coagulabilă nu provine din sânge ci aparţine în propriu plasmei 

 musculare şi faptul susţinut de el cum că acel corp, numit myosină prin 

 coagularea luî dă nascere rigidităţeî cadaverice, a fost admis în general. 



Dar după cum am vedut din cele ce proced, pentru plasma muşchilor 

 netedî iar din cercetările luî Ftirth pentru acea a muşchilor striaţi, nu 

 numai myosina ci şi myogenul are proprietatea de a se coagula spontaneu 

 şi am putea decî deduce că ambele aceste corpuri prin coagularea lor daii 

 nascere rigidităţiî cadaverice. Cu tote acestea, după cum seim numai o 

 mică parte din aceste substanţe trece în coagul şi chiar Kiihne, când a în- 

 cercat să studieze acesta cu plasma de la câine, epurî, se exprimă ast-fel (2): 

 Faptul că coagulele provenite din myosina din acesta plasmă sunt în aşa 

 de mică cantitate, abea ar putea fi considerat ca un sprijin al teoriei 

 coagulăreî. 



Pe lângă acesta, dacă maî considerăm că Kiihne a făcut o mare ase-' 

 mănare între fenomenul coagulăreî sângeluî şi acel al coagulăreî plasmeî, 

 ceea ce pentru animalele cu sânge cald nu e tocmaî adevărat, vedem atunci 

 că legătura între coagularea substanţelor din plasma musculară şi între 

 fenomenul rigidităţeî cadaverice presintă încă multe puncte neexplicabile şi 



(1) Briicke. Arch. f. Anatomie u. Physiologie 1842, p. 178 (Ueber die Ursache der 

 Todtenstarre). 



(2) Kiihne a lucrat maî mult cu plasma muşchilor de la brdscă. 



