S4 ADLERZ, LEFNAiaSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHÉGIDAE. 11. ~ 



I)i0«l0lltlis iliedilis Dbm. (= D. Dahlhomi Morawitz). 



Till de meddelanden, som lämnats i mitt föregående arbete om denna, art fogas 

 här några fullständigande uppgifter. 



Denna art träffades i ett sandigt och soligt skogsbryn vid Arkösund i Östergöt- 

 land, där den i sina ständigt öppna hålor inbar stora blåröda bladlöss. Steklarna 

 väckte i början min uppmärksamhet därigenom, att främre delen af deras kropp till 

 större eller mindre utsträckning var färgad hvit, då de återkommo från jaktutflyk- 

 terna. Detta härrörde antagligen från den ull-liknande vaxafsöndring, med hvilken 

 de af dem infångade bladlössen (Pemphigider) varit betäckta, men som under stekelns 

 behandling till största delen försvunnit. 



Beträffande boens anordning har jag funnit min förra uppgift bekräftad, att 

 flera celler anläggas utmed gemensam hufvudgång, fastän sambandet efter cellens 

 tillstängning är svårt att skönja. I en fullt provianterad cell räknades 11 bladlöss, 

 och ägget hade sin plats längs bröstet på en af dem. 



Släktet Diodontus afviker från de flesta Pemphredoniderna genom vanan att 

 anordna boen i sand, och att denna vana är gammal, framgår af att, enligt Ashmead', 

 Diodontus americanus i detta fall öfverenstämmer med de europeiska arterna. Man 

 kunde vänta, såsom Nielsen framhåller,' att detta afvikande byggnadssätt borde stå 

 i samband med, att Diodontus-\a.VYQn skulle spinna kokong, i likhet med hvad fallet 

 plägar vara hos i marken gräf vande rofsteklar. Och i själfva verket har Nielsen 

 sedermera hos en annan art af släktet, Diodontus tristis v. D. Lind, funnit den för- 

 modade kokongen. Den var tillspetsadt äggformig, mjuk, bildad af en ljus spanad, 

 som på yttersidan bar vidhäftande jordsmulor, gruskorn och foderrester, men på in- 

 sidan var glatt. Bland de i trä byggande Pemphredoniderna är det eljes blott en ,som 

 gör en fullständig kokong, nämligen Pemphredon morio v. D. Lind ; såsom Nielsen 

 meddelar. ^ 



Passaloecus turioniiiii Dbm. 



Arterna af detta släkte troddes ursprungligen vara parasiter hos andra gräf- 

 steklar, antagligen emedan bristen på tornar på tibier och tarser ansågs nödvändig- 

 göra ett sådant lefnadssätt. Emellertid fann Kennedy% att P. gracilis Curt. anlade 

 sitt bo i trästolpar och inbar bladlöss såsom foder. Redan Bouché' hade kläckt 

 P. turionum ur de på tall så ytterst vanliga hartsgalläpplena af Retinia resinella, och 

 då Ratzeburg ur dylika galläpplen fick fram samma stekelart i mängd, men däremot 



1 1896, sid. 46. 

 - 1900, sid. 275. 

 '^ ibid. sid. 27S. 

 ■^ 1838. 

 •' 1834, sid. 177. 



