KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 42. N:0 I. 35 



få fjärilar, trodde han, ' att stekeln lefde som parasit på fjärillarven. Äfven Dahlbom 

 och Taschenberg uttala samma åsikt. Nördlinger uttalade' sina tvifvel på riktigheten af 

 Ratzeburgs slutledning, enär han fann P. insignis v. D. Lind anordna sina bon i 

 gamla gångar af barkborrare. Goureau, som hade tillfälle att iakttaga P. gracilis, 

 beskrifver^ dess i en Rubusgren anordnade bo, som utgjordes af 5 celler. Hvar och 

 en af mellanväggarna mellan dessa celler utgjordes af ett morotfrö och ett gruskorn 

 af samma storlek. Borries' har kläckt P. turionuni ur de nämnda hartsgalläpplena, 

 men fann ej själfva boet. Han tror dock, att artens bo bör kunna anträffas på 

 andra platser än i dessa gallbildningar, ty den är vanlig i hela Danmark, där Peti- 

 nia resineUa först i senare tid börjat utbreda sig. Sedermera fann han också ett bo 

 i en gång i ett tallskott, där cellen var tillstängd af en vägg af samma beskaffenhet, 

 som han funnit hos P. monilicornis Dahlb. Denna sistnämnda arts bo fann han i 

 en hallonstjälk, där märgen var utgnagd till en längd af 180 mm. och innehöll 14 i 

 rad liggande celler, skilda af något hartsartadt ämne. Samma ämne hade han äfven 

 funnit P. gracilis använda för att sammanklibba de gruskorn, af hvilka den förfär- 

 digar cellernas mellanväggar, och i somliga fall har han sett ingången till sistnämnda arts 

 bon sluten af uteslutande detta ämne. Borries har sålunda funnit användningen af 

 harts till mellanväggar vara gemensam för arterna gracilis, turionum och monilicornis. 

 Härtill kan jag ytterligare lägga corniger, hos h vilken jag, såsom sedermera skall 

 nämnas, äfven funnit hartsväggar. Nielsen,' som undersökt bon af P. monilicornis 

 och turionum, har haft tillfälle att se, huru den första arten skaffar sig erforderligt 

 harts i trakter där barrträd saknas. Han såg nämligen honorna slå ned på en gammal 

 furubjälke, af hvars utsvettade hartsdroppar, de med mandiblerna lösgjorde och 

 bortförde klumpar. Nielsen har också funnit boen af P. turionum i hartsgalläpplena 

 af Retinia resinella. Han fann dem i sådana, där den bärande grenen var bräckt 

 strax ofvanför galläpplet, och anser, att stekeln genom denna gren tränger in och 

 rensar ut en gång genom galläpplet, som sedan indelas i olika stora celler, vanligtvis 

 3 till antalet, skilda af mycket tunna hartsväggar. Det insamlade foderförrådet ut- 

 gjordes, liksom hos alla arterna af detta släkte, af små svarta bladlöss. Ashmead, 

 som" iakttagit, att den amerikanska P. annulatus Say. likaledes bebor små hål i trä 

 och insamlar bladlöss, nämner ingenting om användning af kåda i denna arts bon. 

 Sommaren 1906 fann jag P. turionum vara mycket vanlig i tallskog vid Arkösund 

 i Östergötland. Den bodde dels i hartsgalläpplena af Retinia resinella, dels i barkbor- 

 rarnas gångar i tallbarken. Själfva ingången stängdes i dessa sistnämnda fall af en tjock 

 propp af tallkåda, som tydligt af stack genom sin gula färg från den grå barkens och 

 ofta bildade en liten upphöjning öfver dess yta. Undersökningen af några sådana 

 bon i juli gaf följande resultat. 



1 1844, 



sid. 



33 



'■^ 1848, 



sid. 



269. 



' 1857, 



sid. 



157. 



■^ 1897, 



sid. 



93. 



" 1900, 



sid. 



269: 



^ 1896, 



sid. 



46. 



1904, sid. 112. 



