44 ADI,ERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. II. 



därvid ej nogräknad. Jag har sett honom lura på många olika slags Pompilus-SbvteT, 

 från de största, såsom fumipennis, viaticus och rufvpes, till de minsta, såsom cinctellus 

 och phimbeus. Därjämte äfven på Priocnemis exaltatus och Pseudagenia albifrons, 

 men i alla händelser på med honom själf närbesläktade arter. Föröfrigt torde nog åt- 

 skilliga andra fall af parasitism kunna antagas leda sitt ursprung från själfparasitism hos 

 någon art. På sådant sätt kan det förklaras, att ofta parasiterna äro nära besläktade 

 med de arter, på hvilka de parasitera, såsom t. ex. labben, som parasiterar på andra 

 långvingade simfåglar, Vespa austriaca på V. rufa, Psithyrus på Bombus, Melecta hos 

 Podalirius, Coelioxys hos Megacliile och Podalirius, Sphecodes hos Halictus o. s. v. 



Enligt v. Siebold* visar Oxybelus liknande drag af själfparasitism som de of van 

 nämnda Pompilus-arterna, i det ofta en Oxybelus, som ser en annan krypa in i sin 

 håla med sitt byte, en fluga, uppspetsadt på den bakåtriktade gadden, skyndar fram 

 och hastigt rycker till sig flugan för att använda den för egen räkning. Ehuru jag 

 ofta aktgifvit på denna stekel, har det ej lyckats mig att få bevittna dylika scener, 

 men v. Siebolds iakttagelser i öfrigt bära alltigenom prägeln af tillförlitlighet, och 

 saken är i och för sig alls icke osannolik. 



Ett annat slags själfparasitism har jag påvisat^ hos Trachusa serratulae, af hvilken 

 ofta kolonivis lefvande biart somliga individer gå in i andras bon och tillägna sig 

 den tallkåda, som deras mera arbetsamma kamrater hemfört för att därmed hopklibba 

 sina bladremsor. Detta erinrar i viss mån om ett under Amniophila campestris n:o 

 27 iakttaget fall, då två närboende steklar, som samtidigt stängde sina hålor, råkade 

 i delo med hvarandra om de jordklumpar, som användes såsom stängningsmaterial, 

 och hvilka de sökte beröfva hvarandra. Äfven här sökte således åtminstone den ena 

 beröfva den andra hans arbetes frukt, ty uppsökandet af passande jordklumpar eller 

 stenar kräfver ett omsorgsfullt val och representerar således ett visst arbete.' 



Det skulle kunna ifrågasättas, om dylika drag af själfparasitism, som of van 

 anförts, och af hvilka sannolikt långt flera skulle kunna påvisas hos koloni vis byggande 

 steklar, böra anses såsom rent skadliga för arten i dess helhet. Påtagligt är åtmin- 

 stone, att, om denna vana skulle visa sig hos flertalet individer, och således produk- 

 tivt arbete skulle idkas blott af fåtalet, artens individantal skulle sjunka, och 

 vanan i fråga kunde betraktas såsom ett degenerationsfenomen. I mindre skala ut- 

 öfvad, och då ännu således de produktiva arbetarna utgöra flertalet, tjecks denna vana 

 i skadligheten af sina verkningar kunna kompenseras af det hastigare fullbordandet 

 af provianteringen i de exploaterande individernas celler eller det raskare fortskridan- 

 det af deras cell byggnad. Något väsentligt inflytande på artens individantal torde 

 denna vana därför under det senare antagandet ej kunna anses äga. 



Däremot kan knappast någon tvekan råda om fördelen för arten af ett sådant 

 slags själfparasitism, som jag iakttagit hos Ceropales,^ i det, då två Ceropales-'ågg be- 

 finna sig på samma spindel, den först kläckta larven äter upp sin senare utvecklade 

 och därför i krafter underlägsa kamrat. Foderförrådet är otillräckligt för två. Bättre 



1 1841. 



2 1904. 

 » 1902. 



