46 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. II. 



iakttagit den andra bland Chrysididerna praktiserade metoden, de arters nämligen, 

 som fästa sitt ägg på värddjurets redan fullvuxna och t. o. m. inspunna larv. 



Till fullständigande af de få kända fallen af parasitism hos rofsteklar må till 

 sist erinras om ett par iakttagelser, som skulle tyda på ett slags ektoparasitism på 

 fritt kringlöpande spindlar. I Brehms Thierleben (3 Aufl., sid. 296) anföres en iakt- 

 tagelse af F. Karsch, som infångade en hona af Tarentula inquilina med en utväxt 

 på bakkroppen, hvilken sedermera visade sig vara en parasiterande larv. Denna larv 

 förtärde spindeln, förpuppades och utvecklades till en Pomqnlus trivialis. Med den 

 kännedom om denna stekels lefnadssätt, som vi numera äga, förefaller det högst 

 sannolikt, att den af Karsch infångade spindeln på ett eller annat sätt sluppit ut ur 

 den håla, i hvilken han utan tvifvel blifvit instängd af stekeln, samt att han därefter 

 med stekelns nykläckta larv spatserat omkring en tid, enär det ofta visat sig, att de 

 af pompilider förlamade spindlarna krya till sig och återfå sin fulla rörelseförmåga, 

 dock utan att befria sig från ägget eller den därur kläckta parasitlarven, som till 

 sist blir deras bane. 



Svårförklarligare är däremot den af Verhoeff^ anförda iakttagelsen af Bertkau, 

 enligt hvilken 2 i sina väfvar sittande, ännu lefvande spindlar (Erasus cinnabarinus) 

 befunnos ha bakkroppen nästan uppäten af en på hvar och en af dem sittande blekgul 

 larv, som sedermera utvecklades till Pom.pilus coccineus. Emellertid skulle bekräftelse 

 på det enstaka iakttagelsefallet vara önskvärd, innan det kan upptagas till diskussion. 

 I och för sig är visserligen ett sådant slags parasitism ej osannolikare än de säkert 

 konstaterade fall, i hvilka pompilider förlama spindlarna i deras egna hålor och lämna 

 dem kvar där, sedan de fäst sitt ägg på dem. Men lefnadssättet i fria luften, i fullt 

 dagsljus och kanske solsken, förutsätter, tycks det, en annan beskaffenhet af huden 

 än hos de i mörka, underjordiska hålor lefvande larverna, för hvilka dagsljuset, åtmin- 

 stone i flertalet fall, visar sig A^ara en plåga. 



1 1891, sid. 58. 



