16 ADLERZ, LEFNADSFÖEHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. II. 



däremot helt få författare, som haft tillfälle att iakttaga P. albijrons, hvarför blott 

 föga detaljerade meddelanden om denna art återfinnas i litteraturen. Kohl ' uppgifver, 

 att P. albijrons samlar spindlar, men att den icke såsom P. punctum har för vana 

 att afbita benen på sina offer. Ferton lämnar i detta afseende en motsatt uppgift^ 

 och tillägger, att denna stekel bär sina spindlar i flykten. Slutligen meddelar Fahre^ 

 angående formen af cellerna, att, medan P. jnmchmi bygger äggrunda celler, äro de 

 af P. alhifrons förfärdigade bägarformiga, smalare vid basen och vidare vid mynningen. 

 Han beskrifver deras släta insida och den ojämna yttersidan, där hvarje infogad börda 

 af murbruk ter sig som en upphöjning. Medan yttersidan begärligt uppsuger vatten, 

 så att den bräckliga byggnaden måste anbringas på någon skyddad plats, finner Fabre 

 insidan vara liksom fernissad med något ämne, som hindrar vattnets inträngande. 

 Han tror att byggnadsmaterialet där är blandadt med någon spottkörtelafsöndring, 

 medan yttersidans murbruk tillredts med vatten. 



1. Sedan åtskilliga exemplar af P. alhifrons från midten af juni 1905 iakttagits 

 på ett brant sluttande, soligt skogsbryn vid Arkösund i Östergötland och ofta setts 

 intränga i håligheter i marken, där de dröjde kvar mycket länge, uppgräfdes 'Vt en 

 sådan hålighet, h varvid stekelns bo anträffades. På undersidan af en flat, jordfast 

 sten hade den fästat sina af sandblandad lera förfärdigade celler till ett antal af 15 

 bredvid hvarandra. Dessa celler voro till formen sådana som Fabre beskrifver dem, 

 vidare mot mynningen och af smalnande mot basen, h vartill jag kan lägga, att de 

 slutna cellerna voro stängda af ett mer eller mindre platt lock, som var slätare och 

 jämnare än cellens väggar föröfrigt, enär de lerbollar, af hvilka dessa lock byggas, 

 ej såsom på väggarna framträdde i form af små upphöjningar. De flesta hade en 

 lutande ställning mot underlaget, hvarvid detta, d. v. s. stenen, i mån af lutningen 

 ersatte en större eller mindre del af cellens sidovägg. En del voro sammanbyggda 

 med hvarandra, andra åter mera fristående, fastän sittande i hvarandras närhet. 

 Deras längd var 12 — 13 mm. 9 voro slutna, men 6 öppna. De slutna innehöllo 

 stekelns inspunna larver, hvilka kunde urskiljas tvärs igenom de tunna, genomskinliga 

 kokongerna. I en af de öppna fanns en ganska stor spindel, hvars alla ben och ena 

 palp voro af bitna. Stekelns ägg var fästadt tvärs öfv^er abdomens ryggsida, nära 

 dess bas. 



Det såg ut som om d*e öppna cellerna varit förut använda, ty deras kant var 

 oregelbiuidet bruten, och i botten fanns en svartaktig fläck, som såg ut som larvens 

 exkrementsäck. Spindeln låg i en sådan cell, hvarför det ser ut som om från före- 

 gående år kvarstående celler skulle ånyo användas af den ur samma celler utvecklade 

 generationen. 



2. Samma dag undersöktes på samma plats ett annat bo. Detta hade sin 

 ingång i jorden, ett stycke från en jordfast sten, utmed hvars ena sida, förmodligen 

 genom ras, bildats en stor underjordisk hålighet. På den vertikala sidan af stenen, 

 som begränsade denna hålighet, hade stekeln hopat 28 celler, hvilka. i de fall då de 



1 1880, sid. 237. 

 -' 1897^ sid. 29. 

 °^ 1891, sid. 19. 



