KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 42. N:0 I. 11 



art, Pompiliis pulcher Fabr., enligt livad F er ton meddelar.' Denna ai-t bebor sand- 

 dyner i Algier, och Ferton tror, att det är bristen på växtlighet på dessa lokaliteter, 

 som kommit arten att uppfinna skyddsgropen för att sätta sitt byte i säkerhet mot 

 röfvare och möjligen också mot solstrålarna. 



Det förefaller mig som om Pompilus plumbeus skidle under gängen ha en lätt 

 igenkännlig hållning, men jag är ej fullt säker på, hvari det karakteristiska ligger. 

 Dock tror jag det vara däri, att han håller hufvudet och framkroppen högre upp- 

 lyftade än andra arter, möjligen i samband med vanan att bära byfet framför sig, 

 h vilken gör en sådan hållning nödvändig. 



Hålorna gräfvas påtagligen innan bytet fångas, och i de under eftermiddagens 

 lopp gräfda tillbringar honan sedan natten. Dock är jag ej viss, om en sådan håla 

 kan betraktas såsom färdiggräfd. Den långa tid, som stekeln använder på att gräfva 

 i den, sedan bytet insläpats, kommer mig att tro, att själfva cellen i den fuktiga 

 undersanden först då gräfves. 



De små med tät, blygrå pubescens klädda hanarna sågos ofta antasta de gräf- 

 vande honorna och intränga i deras hålor. Till och med då ingången under gräf- 

 ningen var sandfylld, sågos de söka gräfva sig in. Framemot kvällen träffades de 

 ofta sittande i honornas hålor, närmare mynningen, i förstugan, medan honorna själfva 

 sutto längre in. Stundom sutto 3 — 4 hanar i samma håla. 



De af P. plumbeus förlamade spindlarna hämta sig ofta, utom de minsta, om 

 en stund så mycket, att de kunna gå, om också ej så obehindradt som vanligt. De 

 arter, som på denna plats utgjorde stekelns jaktbyten, voro: Trocliosa picla Hahn, 

 Tarentula miniaia C. K. samt Aelurillus insignitus Oliv. 



Pompilus ciiictelliis v. u. Liind. 



Vid de få iakttagelser öfver denna stek el, för hvilka jag förut redogjort, lämnades 

 en del frågor oafgjorda, bl. a. huruvida denna art själf gräfver sina hålor, eller om 

 han endast begagnar tillfälligt anträffade gömslen för att däri förvara sitt jaktbyte 

 och lägga sitt ägg. Då denna lilla pompilid under sistlidne sommar (1906) sedan 

 midten af juli varit rätt vanlig på en plats i närheten af min vistelseort vid Arkö- 

 sund, kan följande fullständigare iakttagelseserie lämnas. 



Stekeln vistades helst under den glesa örtartade växtligheten och det torra 

 gräset i själfva skogsbrynet och ofvanför kanten af ett där befintligt litet grustag. 

 Han tycktes ogärna gå fram i det heta solskenet, men då solen beslöjades, visade 

 han sig jagande på denna plats. De enda spindlar, som han sågs förfölja, voro 

 Attider, och då han anträffades släpande ett byte, var det oföränderligen en Attid. 

 Han sökte dessa under växtaffallet och i andra gömslen på marken. Då han lugnt 

 gick omkring, lyfte han ofta vingarna och abdomen pä ett karakteristiskt sätt, såsom 

 förut anmärkts. 



' 1891. )). 11". 1S97. ]i. 8, 



