10 ADLERZ, LEl^NADSFÖllHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA FOMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. U. 



mynningen, såsom de föregående, utan ett par cm. därifrån. Sedan han fördjupat 

 sig i hålan och strax därefter kommit upp med hufvudet före, sprang han fram till 

 sin spindel, grep den och drog den nu baklänges den korta sträckan in i hålan. Om 

 en kort stund visade han sig, krafsande sand bakom sig ur mynningen, hvarefter 

 han åter försvann i hålan. Först Vj timme därefter kom han upp och stängde 

 genom att från alla håll krafsa ner sand i mynningen, till dess denna var alldeles 

 dold, hvarefter han en lång stund fortsatte att krafsa sand hit och dit, ofta långt 

 från hålan och i en helt annan riktning än denna låg. 



5. En stekel af samma art sågs bära en spindel på det för denna art vanliga 

 sättet. Han lade den ifrån sig på sanden, utan att som vanligt först dölja den i 

 en skyddsgrop. Därefter sprang han till en på V2 meters afstånd liggande håla, i 

 hvilken han gick in för att strax därpå åter komma ut, utan att denna gång ha 

 gräft upp någon sand. Han hämtade nu spindeln. Förmodligen var det hålans när- 

 belägenhet som gjorde, att stekeln denna gång ansåg skyddsgrop obehöflig. Möjligen 

 hade spindeln, innan han hämtats från större afstånd, varit dold i en sådan. Bytet 

 nedlades några cm. från ingången, stekeln gick in. vände, kom ut, grep spindeln och 

 drog den, liksom n:o 4, baklänges in i hålan. Därefter började han gräfva ut en 

 mängd sand ocli krafsade ibland bort äfven den, som vid detta gräfningsarbete hopat 

 sig utanför ingången. Slutligen fortsatte stekeln gräfningen uteslutande inuti hålan, 

 hvarvid så mycket sand hopades i mynningen, att denna alldeles tillstängdes. Först 

 efter ytterligare omkring 'Va timme kom lian upp ocli krafsade nu sand öfver ingången, 

 till dess den var alldeles dold. 



6. En stekel af samma art sågs bära sin spindel på vanligt sätt, lägga den 

 ifrån sig på marken ocli gräfva en skyddsgrop åt den i sanden. En Ceropales, som 

 satt på lur på en ur marken uppstickande kvist, följde härunder med intresse hans 

 åtgöranden. Då Pompilus efter en stimds krafsande fann, att spindelns bakkropp 

 ännu stack fram ur sanden, drog han fram den och gräfde en ny skyddsgrop, i 

 hvilken den fullständigt gömdes. Ceropales, som oafbrutet iakttagit Pompilus och 

 med rakt framsträckta antenner vändt sig efter dennes rörelser, gjorde intet försök 

 att gräfva upp spindeln, när Pompilus sedermera aflägsnade sig, h varför denna 

 skyddsåtgärd tycks vara ganska effektiv, åtminstone mot Ceropales (jfr n:o 2). Denna 

 gång afbidade jag ej spindelns afhämtande. 



7. En stekel af samma art sågs bära sin spindel och mot vanligheten lägga 

 den ifrån sig utan skyddsåtgärder, medan han besökte sin ett par meter därifrån 

 belägna håla. Jag tog bort spindeln, och vid återkomsten sökte stekeln åtminstone 

 en half timme på platsen, därvid alltjämt återvändande just till den punkt där spin- 

 deln legat. 



Utom de i det föregående anförda fallen ha ganska talrika fall iakttagits, i hvilka 

 stekeln gräft skyddsgrop åt bytet och omedelbart före insläpandet i den definitiva 

 hålan lagt det i själfva mynningen, så att det kan sägas, att detta förfaringssätt är 

 regel och afvikelserna därifrån undantag. Samma egendomliga metod att provisoriskt 

 dölja bytet och samma vana att bära det rätt fram återfinnes hos en nordafrikansk 



