8 ADLERZ, LEFNADSFORHALLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. II. 



Chiracanthium-arterna förfärdiga mellan torra blad ett bo, i hvilket äggen 

 läggas, och i hvilket honan vaktar de nykläckta ungarna. Möjligen är det honan 

 med äggen i ett sådant bo, som stekeln i fråga söker. 



Pompilus pluinbeus Fab. 



Det enda meddelande, som jag funnit i litteraturen angående denna arts biologi, 

 härrör från Nielsen,' som funnit arten mycket allmän längs hela Själlands nordkust. 

 Han såg en sådan stekel bära en spindel, Pirata jnratorius Clerk., men iakttog ej 

 boet. Spindeln bars rätt fram. Arten uppgifves af Thomson" vara »ej sällsynt» i 

 Skandinavien. Jag har blott träffat den på Öland, där den sommaren 1905 i juli 

 och augusti var den allmännaste pompiliden på sandmarkerna mellan Stora Rör och 

 Isgärde. Genom sina från våra öfriga arters märkligt afvikande instinkter erbjuder 

 den ej ringa intresse. Af mina på nämnda plats gjorda iakttagelser må nedanstående 

 anföras. 



1. Pompilus plumbeus träffades i stort antal på sydsluttningen af några flyg- 

 sandskullar väster om vägen mellan Stora Rör och Isgärde. Steklarna sprungo lifligt 

 omkring på sanden eller sågos sysselsatta med att gräfva sina ofta igenrasande hålor. 

 En hona sågs bära en liten spindel, hvarvid hon i påfallande motsats till andra Pompi- 

 lider gick rätt fram, med högt upplyftad framkropp. Om en stund lade hon spindeln 

 ifrån sig på sanden, gräfde därbredvid i största hast en liten grop af några milli- 

 meters djup, lade spindeln däri och krafsade sand däröfver. Sedan började hon söka 

 efter sin håla och gick därvid in i flera öppna hålor i närheten, utan att synas till- 

 fredsställd med någon af dem. Till sist förlorades hon ur sikte, men återkom om en 

 stund och gräfde upp sin spindel, som hon bar några meter i en bestämd riktning, 

 rakt fram som förut. Plötsligen lade hon åter spindeln ifrån sig och gräfde ånyo i 

 sanden en liten grop, i hvilken bytet nedmyllades. Därefter gick hon ytterligare ett 

 par meter i samma riktning som förut, kom fram till en öj)pen håla, där hon gick 

 in och gräfde upp litet sand, hämtade sedan sin spindel, lade den i själfva mynningen, 

 gick själf in och drog inifrån ner spindeln. Om några minuter visade hon sig i myn- 

 ningen och gräfde upp sand en stund, gick så åter ner och stannade länge nere. Då 



.hålan efter en half timme uppgräfdes, fanns stekeln ännu kvar däri, men spindeln 

 anträffades ej i den lösa, nedrasande sanden. 



2. En stekel af samma art sågs bära sin spindel rätt fram, liksom den före- 

 gående. En Ceropales förföljde honom hälft flygande, hälft gående. Då Pompilus 

 lade spindeln ifrån sig på sanden och aflägsnade sig några cm., kom Ceropales genast 

 fram, men bortjagades strax af Pompilus, som därefter fann sig föranlåten att gräfva 

 en liten grop för att däri dölja sitt byte. Det visar sig således, att denne stekel 



1 1900, sid. 276. 

 ^ 1874, sid. 143. 



