36 NORDENSKIÖLD, ARKEOLOGISKA UNDERSÖKNINGAR I PERTJS OCH BOLIVIAS GRÄNSTRAKTER. 



stundom ej, och hafva de döda placerats omkring grottans väggar. Grafvarne i OUa- 

 chea hafva ingen särskild ingång och hafva nog aldrig varit ämnade att imitera hyd- 

 dorna. De äro, som vi veta af grafbeskrifningen, ofta byggda mycket otillgängligt. 



En alldeles särskild typ af grafvar bilda pelargrafvarna 3 — 8 i Qniacadalen (Tafl. 

 1 fig. 4 och 5). De bestå af en massiv stenpelare öfver små grafkammare och hafva 

 säkert ej varit husmodeller. Typen finnes ej annat än i Quiacadalen. 



Tyvärr lämna de fynd, jag gjort i graf varna, ingen ledning till att bedöma graf- 

 typernas relativa ålder. Det enda, de visa, är, att man finner samma saker i grott- 

 grafvarne som i grafhusen, hvarför någon större tidsskillnad mellan deras användning 

 ej funnits. 



Grottorna hafva nog varit använda långt fram i tiden till att begrafva i, då 

 de lämpa sig bäst för att begrafva i hemlighet efter det gamla bruket of van jord 

 »där ej den tunga jorden kunde pressa den döde». 



Hustyperna anser jag vara de ursprungiigaste, om de också voro traktvis i bruk 

 ännu vid spaniorernas eröfring af landet. Kombinationerna af dessa med grottorna 

 äro byggda för bekvämlighets skull och Pelechucotypen (Tafl. 1 fig. 2) därför att, 

 där finnes lätt tillgänglig, i stora flak brytbar skiffer. I hvilket förhållande pelsir- 

 grafvarne stå till de öfriga här funna grafvarne, vet jag ej. De äro ej beskrifna från 

 högslätten. OUacheatypen är en mera nordvästlig, öster om Cuzco vanlig graftyp, 

 som mycket väl har kunnat vara samtidig med grafhusen, fast den varit från qui- 

 chua och ej från aymara (jfr sid. 37). 



x\tt begrafva de döda i hyddan är ett i Sydamerika mycket utbredt bruk, som 

 finnes hos araona, chiriguano m. fl. stammar. Koch (15) gifver en god samman- 

 ställning af detta bruks utbredning. Enligt Las Gasas (10) bevarade en del Aymara 

 sina döda sittande kring väggarne i hyddorna. Bandelieb (6) har också genom 

 sina undersökningar kommit till det resultatet, att talrika grafhus varit kombinerade 

 graf- och boningshus (se denna afhandling sid. 39). Dylika har jag, såsom jag längre 

 ned skall visa, ej funnit inom det område, som jag undersökt. Las Gasas (10) lik- 

 som CiEZA DE Leon (11) (se sid. 40), talar äfven tydligen om hus, som blott använ- 

 des till grafvar. 



Om den ursprungliga seden här varit att, såsom hos så många andra sydame- 

 rikanska stammar, bevara de döda i eller under hyddorna, så är det ganska natur- 

 ligt att, när de byggde särskilda boningar för de döda, de gåfvo dem husform. 

 Man har sedan öfvergått till grottorna af bekvämlighetsskäl eller för att bättre kunna 

 dölja grafvarne mot de kristna prästerna. 



Gemensamt för alla grafvar här är, att de äro ofvanjordsgrafvar. De döda 

 hafva varit insatta i grottorna eller grafkamrarne, men icke nedgräfda. Någon 

 gång äro visserligen skeletten täckta af ett tunt lager af jord, men detta är aldrig 

 mäktigare, än, att man kan se, att det bildats genom att kläder, kött o. s. v. 

 multnat ned och genom den mylla, som uppstått af de råttexkrement, löf etc, som 

 sekundärt kommit in i grottan eller graf kammaren. I Quiaca finnas dock grafvar, 

 pelar grafvarne, där grafkammaren är under jordytan. I dessa grafkammare har liket 



