38 NORDENSKIÖLD, ARKEOLOGISKA UNDERSÖKNINGAR I PERUS OCH BOLIVIAS GRÄNSTRAKTER 



topotyper och dylika, som man funnit i provinsen Omasuyos vid Lago Titicaca, af 

 hvilka en obeskrifven samling förvaras i Museum fiir Völkerkunde i Berlin. Att de 

 här funna topos i regeln äro från tiden före eller strax efter conquistan, är ganska 

 säkert. Jag säger detta därför att, såsom jag nedan skall framhålla, många andra arte- 

 f akter , man finner i graf husen eller åtminstone i graf grottorna, ej äro samtidiga med 

 de där bisatta. Skulle inom det undersökta området befolkningen varit quichua och ej 

 aymara, så är det åtminstone säkert, att deras begrafningssätt och äfven topotyper 

 öfverensstämma mycket mer med, livad man finner inom det nuvarande aymara- 

 området, än med hvad man finner inom det egentliga quichuaområdet. 



Det sannolikaste är sålunda, att husgrafvarne i fjälldalarne här härröra från 

 aymaraindianer, som förträngts af quichua eller också kanske antagit deras så 

 expansionskraftiga språk och kulturegendomligheter (t. ex. ornamentik). Äro hus- 

 grafvarne från aymara, så äro äfven de grottgrafvar, där man finner samma topo- 

 typer som i husgrafvarne, från aymara såsom t. ex. graf 1 Capamitas och graf 4 

 Quearadalen. De otillgängligt byggda grafvarne i Ollacheadalen höra däremot till 

 Cuzcokulturen. I dessa sistnämnda graf var finner man ej heller de karakteristiska 

 topos, med växtliknande ornament. Enligt Squier {28) finnas inga husgrafvar om- 

 kring Cuzco, ty han säger, sid. 389, att sedan han passerat La Raya, såg han blott 

 en dylik grupp graftorn. 



Pelargrafvarne vid Quiaca hafva ej lämnat tillräckligt utbyte, för att man 

 skulle kunna säga något om deras förhållande till öfriga grafvar. Tj^en är, som 

 nämndt, ej heller beskrifven från högslätten. 



1 livad iiijiii äro de artefakter, man fiiiiier i grafvarne, samtidiga med de 



där bisatta? 



Bandeijer skrifver i sin så utmärkt intressanta och värdefulla uppsats »On 

 the Relative Antiquity» etc. (7) sid. 224. »Not only was the ancient mode of burial 

 extensively practiced until more than a hundred years after the first arrival of the 

 Spaniards, but the cloth with which all the corpses (ancient and modern) were cove- 

 rad, was periocUcally renewed, as late as the midclle oj the seventeenth centurij. The fact 

 that food and drink also were replaced from time to time implies, that the vessels 

 found along with the bodies are no longer those originally htiried ivith them.» Detta 

 intressanta resultat, som Bandelier kommit till genom studiet af gamla svårtillgäng- 

 liga beskrifningar af indianernas seder och bruk från det första århundradet efter 

 landets eröfring, gifver nog ett riktigt svar på den uppställda frågan. I de öppet 

 liggande grafhusen i de fuktiga dalarne hafva likväl liken multnat ned så fort, att 

 någon förnyelse af kläderna på de döde icke kunnat förekomma i samma utsträck- 

 ning som i torrare trakter. Vi kunna därför antaga att åtminstone topos, som ju 

 äro de viktigaste föremål, som träffas i grafvarne, och som höra till kläderna, här äro 

 tämligen samtidiga med grafhusen och grafgrottornas användning för bisättning. 



