60 NORDENSKIÖLD, ARKEOLOGISKA UNDERSÖKNINGAR I PERUS OCH BOLIVIAS GRÄNSTRAKTER. 



med [jälldalarne haft en bofast befolkning och icke blott bebotts af kringströf vande 

 horder, så är det märkligt, att man där ej finner föremål, erhållna genom byte 

 med fjällindianerna eller något (t. ex. i keramiken), som sknlle tyda på förbindelse med 

 den mäktiga fjällkulturen. Tvärtom stå Buturofynden alldeles själf ständiga. Sten- 

 j^xorna hafva en själfständig typ, hvilket dessa icke hafva här inom andra delar af 

 det besökta området, som ligger utom grafhusgränsen. 



Märkligt är också, att från missionernas historia, Akmentia (3), Ballivian (4), 

 några stammar från Buturotrakten ej särskildt omtalas, då dessa tydligen stått högre 

 än de stammar, som bodt vid Påta, Apolo etc, efter hvilka senare man jämte sten- 

 yxor och några föremål erhållna från fjälldalarne ej finner annat än några få grofva 

 krukskärfvor utan ornament. 



För den, som framdeles kommer att göra forskningar i dessa trakter, tillåter 

 jag mig rekommendera boplatserna vid Buturo. Där är nog mycket att forska efter. 



Fjiillkultui*eiis gräns mot iirskogariie. Hvilka voro de naturliga betingel- 

 serna for denna? 



Grafhus, grafgrottor, redskap af sten eller kopparlegering träffas här, såsom vi 

 sedt, hvarken sydväst eller nordost om Andernas högsta kedja of van den nuvarande 

 odlingsgränsen för de minst ömtåliga kulturväxterna, såsom potatis, oca (oxalis tu- 

 berosa), bondbönor och quinua. Aldrig har jag gjort någon iakttagelse, som skulle 

 tyda på, att denna odlingsgräns legat, så länge människor bebodt dessa trakter, högre 

 eller lägre än nu. Den bofasta, uteslutande boskapsskö tände, till största delen qui- 

 chuatalande befolkning, som nu bebor de ofA^an odlingsgränsen belägna slätterna kring 

 Cojata, Poto, Picotani och Macusani, har ditflyttat i senare tid för alpacaafvel, ty 

 inom deras område finnes ej ett grafhas, icke ens en graf i de talrika grottorna. På 

 de lägre delarne af högslätten lefva indianerna, utom af boskapsskötsel, af åkerbruk. 

 Gå vi nordost om Andernas högsta kedja, så äro i fjälldalarne mellan högsta odlings- 

 gränsen och urskogen ungefär samma möjligheter att lifnära sig som på de lägre de- 

 larne af högslätten omkring Lago Titicaca, likväl med den skillnaden att nederbörds- 

 och temperaturförhållandena äro något gynnsammare för åkerbruk i fjälldalarne på den 

 nordöstra sidan af Andernas högsta kedja. På gränsen till urskogarne kunna natur- 

 ligtvis mycket mer för köld ömtåliga växter odlas än på högslätten. Möjligheten att 

 där odla majs och coca har, som jag förut citerat (sid. 37) från Cieza de Leon (11), 

 mycket bidragit till dessa dalars kolonisation med mitimaes från högslätten. 



Gå vi längre ned i dalarne in mot urskogarne, kan man, som jag nämnt, ej 

 mer drifva boskapsskötsel, framför allt ej hafva de för värme ömtåliga llamadjuren 

 och ej odla de kulturväxter, som odlas på högslätten. 



Man skall också finna, såsom vi sett, att aldrig grafhus eller odlingsterrasser 

 och mycket sällan föremål af kopparlegering eller lerkärl med en ornamentik, karak- 

 teristisk för de högre fjälldalarne och liknande dylika från högslätten, träffas längre 



