KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 12. 5 



(len del, som bär plectana, biiktill icke alltid är såsom pä Leuckarts figur iirnupen, därigenom att plectana nå 

 längre bakåt, utan ofta är alldeles tvär, nående lika långt eller längre bakåt än plectana. Detta gäller om exem- 

 plaren från alla värdarne. Djuret är i det hela grått, plattadt, bakåt tjockaie, lefvande oftast aHångt med en in- 

 snörning framom den del, som bär plectana, hvilken del man kan kalla cauda. I sprit blifver djuret kortare och 

 bredare. Det är under hvila äggrundt-lancettlikt med största bredden något bakom midten, men kan dock sam- 

 niatidraga sig ännu mera, då det blifver dubbelt kortare och föga afsmalnande ät någondera ändan. 



Den delen af kroppen, som ligger framom apertnra vaginse, och som ofta benämnes hnfvud eller hals, är 

 ej sällan genom ett veck begränsadt från den egentliga s. k. kroppen såsom på fig. 2, meu kan förlängas be- 

 tydligt. Munöppningen får man sällan se, dock såg jag den hos yngre individ i en urnypning framtill. Botliria 

 capitis äro vanligen tvärställda (så alltid under hvila), elliptiska, och båda äro genom en midtellist delade i tvä 

 lika hälfter. Mer eller mindre långt bakom bothria ser man svalglmfvudet, som är aflångt eller snarare päroii- 

 formigt, bakåt smalare och något mindre än ett bothrium. En kort strupe finnes, hvilken har några sidogrenar. 

 Tarmshänhlarne utsända talrika, dock ej långa grenar utåt och äfven inåt, hvarjämte de kommunicera baktill, ty 

 hos ett par individ såg jag tydligt, huru tarrainnehället vandrade öfver från den ena tarmskänkeln i den audra, 

 ungefär vid candalpartiets början (så hos exemplar från Thymallus, afbildadt i fig. 3). Tarmskänklarnes grenar 

 nå stundom ända under de bakersta plectana. Tarminnehållet är än svart (digereradt blod), än Ijusrödt, än mörk- 

 rödt blod, än gi'önaktigt. Tannskänklarne med sina grenar ligga närmare ryggsidan än buksidan. 



Af excretionsorganer har jag sett en gröfre midtelstam på cauda med två små vesiculae caudales, men i 

 öfrigt af detta system endast på sidorna af hufvudet några i fina vågor slingrande kärl, hvilka sammanhänga med 

 hvarandra bakom bothria. 



De hanliga generationsorganerna utgöras af ett stort antal små klotrunda testes, uppfyllande den mellersta 

 delen af kroppen mellan cauda, ovariet och tarmskänklarne. Vasa deferentia från de särskilda testes ej sedda, 

 meu ett vas deferens synes redan i jämnbredd med främre delen af ovariet. Det utmärker sig genom sitt ljus- 

 bruna innehåll och bildar en slingrande kanal, som några gånger korsar uterus och når fram till gränsen för 

 halsen. Här såg jag strax bakom svalghufvudet ett kort, utskjutande organ, säkerligen penis. 



Till de honliga organen hörer ett stort klotrundt ovarium i kroppens midt, fyldt af talrika små kulor. 

 Aggledaren eller uterus utgöres närmast ovariet af en fin kanal, hvilken längre fram har mörkt innehåll af ägg- 

 gula. Vid ovariets framkant ligger något till höger ett ovalt och i följd af deri befintliga spermatozoer Ijusbrunt 

 organ, som torde vara en ootype, der äggen formas färdiga. I denna trakt finnes äfven en ductus vitelliferus 

 transversus, men jag kan ej i detalj beskrifva, huru ledningarna här kommunicera. Yttre delen af äggledaren 

 (vagina) bildar en nästan rak kanal med ett mindre antal (vanligen 3 eller 4, dock har jag en gång der räknat 

 6 utbildade och några mindre) mörkgula eller rödbruna, aflångt elliptiska ägg utan bihang. Honliga genitalöpp- 

 ningen ligger bredvid den hanliga, och jag såg ägg utgå genom densamma. Äggens längd omkring 0,4 mm. 

 Aggulekörtlarne äro mycket talrika, men små, hvita kroppar, som göra djuret ogenomskinligt och tjockare. De 

 äro utbredda längs sidorna af kroppen från cauda till halsen. Strax framom cauda täcka de hos fullvuxna individ 

 hela kroppen, men annars saknas de längs djurets midt, i synnerhet i trakten af ovariet. Ett par äggnlekörtlar 

 med derifrän gående ledningar har jag sett äfven på halsen vid sidorna af svalghufvudet. 



Caudalpartiet, som bär fästorganerna, begTänsas framtill af en insnörning, som dock icke är djup. Plec- 

 tana äro alltid oskaftade och sitta i två rader, som bakåt svagt convergera. Caudalhakar saknas. Der finnes icke 

 heller någon beständig urnypning baktill, ehuruväl en svagare sådan kan uppstå (jfr fig. 2 och 3). Hvartdera 

 plectanum har två valvler, som öppna och sluta sig ungefär som en räfsas. Hvarje valvel har en midtelslå, som 

 vid basen har tvä trubbiga ändar och framtill två utåtböjda spetsar. Hos somliga syntes midtellisten bestå af två 

 särskilda chitinlister, men detta hade sannolikt åstadkommits genom pressning. Vidare har hvarje valvel två sido- 

 lister, som äro vackert böjda mot hvarandra, men dock icke sammanträffa framtill. De äro vid basen förtjockade, 

 men i öfrigt helt spensliga. På insidan af pleotanets valvler torde finnas två svaga hörnlister, som skymtas igenom. 

 Hvarje valvel har sin största dimension i riktning från höger till venster och är på midten svagt urnupen. Både 

 midtellist och sidolister hafva små taggar på ytan, enligt hvad ett stort individ visade. 



Det könlösa individet från siken, hvilket var mycket lifligt, hade aldrig kroppen afsnörd baktill ; utsträckt 

 var det jämnbredt, irnder hvila något bredare bakåt. Djuret är framtill nästan tvärt, dock med små inskärningar, 

 en på hvardera sidan om munöppningen, hvarigenom runda flikar uppkomma. Det har två, vanligen elliptiskt 

 långsställda, men under hvila tvärställda bothria, hvartdera med en tvärlist. Ögon saknas. Strax bakom bothria 

 är ett litet elliptiskt svalghufvud, dubbelt mindre än ett bothrium. Vidare finnes en kort strupe och två tarm- 

 skänklar med talrika, af svart innehåll fyllda sidogrenar. Tarraskänklarna sammanträffa baktill och fortsättas sedan 

 längs midten mot caudaländan. Plectana nå bakom cauda, så att der finnes en inbugtning. De hafva föga ut- 

 bildad chitinställning, dock finnes der både en gröfre midtellist och sidohakar. De bilda tvä något bakåt conver- 

 gerande rader. De båda bakersta plectana äro föga synliga, dubbelt mindre och ligga under huden. Säkerligen 

 har alltså Octobothrium under larvstadiet liksom Diplozoon endast sex plectana. Kroppshuden visar sig segmen- 

 terad som på en igel. 



Samma sik, som hyste denna könlösa Octobothrium, hade på gälbladen äfven tre eyster; jag öppnade en 

 af dera, men kunde deri ej finna någon Octobothrium. 



