22 



HENE. MUNTHE, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN ÅK 1877, III. 



Echinidtaggarne, som förekomma vätt talrikt i många prof, toi^de icke Ivumia till 

 arten bestämmas. De liafva emellertid endast ant)'äffats i prof från Skagerack och Kattegat, 

 inom hvilka områden denna grupp i nutiden har flere representanter. Samma är för- 

 hållandet med 0;J/^m?'^(i-lemningarna, som funnits i profvet från station 21. Om de rätt 

 allmänt förekommande spongienälarne och de mera sällsjnit uppträdande radiolarierna gäller 

 i hufvudsak detsamma, som blifvit sagdt om de tvenne sistnämnda grupperna. 



Det som här ofvan blifvit anfördt om de olika djurklasserna i prof från Skagerack — 

 Kattegat, har i allmänhet sin tillämpning äfven på profven från Stora Belt och Vestra 

 Östersjön. Diatomacéflorans sammansättning företer däremot någon olikhet med den inom 

 de föregående områdena, såsom framgår af följande tablå: 





Djup 



Undersökt 

 del af 



Summa 

 af 



]. 



I— 11. 



I— III. 



1— IV. 



I— v. 



II— IV. 



IV— V. 



stora Belt. 



1 

 meter. 



profvet. 

 Cm fr. ytan. 



funna 

 arter. 



















Antal. 



%. 



Antal. 



^ 



Antal. 



%■ 



Antal. 



%. 



Antal. 



%■ 



Antal. 



%■ 



Antal. 



%. 





































Stat. 40 



20 



6—7 



14 



7 



50.0 



3 



21.6 



2 



14.3 



1 



7.1 



1 



7.1 



— 



— 



— 



— 







a = l 



45 



26 



57.8 



6 



13.3 



7 



15.6 



4 



8.9 



1 



2.2 



1 



2.2 





— 



» 41 



23. 



4 = 13—15 



34 



18 



53.0 



6 



17.6 



5 



14.7 



2 



5.9 



1 



2.9 



1 



2.9 



1 



3.0 







c = 25—26 



33 



21 



63.e 



3 



9.1 



5 



15.2 



2 



6.1 



— 



— 



1 



3.0 



1 



3.0 



Vestra ÖBtersjön. 





































Stat. 44 



23 



9—10 



31 



18 



58.1 



5 



16.1 



3 



9.7 



3 



9.7 



1 



3.2 



— 



— 



1 



3.2 



Denna olikhet består däruti, att procenten af I-diatomaceer i regel är ej obetydligt 

 lägre i profven Stora Belt — Vestra Östersjön än i sådana från det förut beskrifna området, 

 och att å andra sidan procenten af II — IV och IV — V-diatomaceer är något större inom det 

 förstnämnda området. Dessa skiljaktigheter torde emellertid icke vara större, än att de kunna 

 förklaras beroende af områdenas olikhet i salthalt; ty att på grund af de anförda olik- 

 heterna hänföra de undersökta profven fi'ån Stora Belt och Vestra Östersjön till Litorina- 

 tiden, låter .sig väl svårligen göra med undantag möjligen för delen c af prof 41 och 44, 

 som båda hålla en relativt hög procent af I-diatomaceer. Ett tillfredsställande svar på 

 denna fråga kan icke vinnas på annat sätt än genom ingående undersökningar öfver de i 

 dessa trakter relativt skarpt markerade hafsstr/immarnes betydelse' för diatomaeétrmis porten. 

 Med de genom Lilla och Stoi'a Belt temligen regelbundet inlöpande saltare botteiiströmmarne 

 införas sålunda med all sannolikhet ej obetydliga mängder af typiska I-diatomaceer från 

 Kattegat till Vestra Östersjön, hvaremot de utgående baltiska ytströmmarne troligen tillföra 

 Kattegat en om ock relativt ringa procent af brackvatterisarter. \^idare är det tydligt, att 

 dessa procentförhållanden böra vara mycket Ncxlande i sedimenten, alldcnstund de respektive 

 ströinmarnes styrka och varaktighet är underkastad stora förändringar. Under vissa gynn- 

 samma om.stäiidigheter tillföras sålunda under relativt kort tid till Baltiska hafvets sydliga 

 delar ansenliga massor Kattegat-va,tten och med detta högst sannolikt betydliga mängder 

 I-diatomaceer, som tydligtvis bottenfällas så snart strömhastighetcn det tillåter. Det blir 

 under .sådana förhållanden naturligtvis mycket vanskligt att afgöra, om ett sedimentskikt 

 sj>eciolt från det sydbaltiska omi-ådet !)r)r hänföras till initideii eller Litorina-tiden, så framt 



