KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 2. 



27 



värdena således icke äro komparabla med dera, som erhållits ur de Ekmaxska profveu, har 

 det ansetts lämpligt att äfven bestämma koldioxidhalten hos dessa senare och beräkna 

 denna på kalciumkarbonat. Denna undersökning, som blifvit utförd af lic. Rob. Mauzelius 

 efter en modifierad Finkeners metod, har dock icke kunnat företagas på mera än 27 af 

 de förut analyserade 34 profven, emedan mängden af det material, som återstod af de 

 öfriga, var för ringa för erhållandet af ett tillförlitligt resultat. — Medeltalet af den 

 substansmängd som användts vid dessa undersökningar har varit 3.82 gram, maximimängden 

 5.67 och minimimängden 1.28 gram. 



2. Sammanfattning och resultat. 



I den följande tablån (sidd. 28 — 29) äro alla de ofvan omnämnda analyserna anförda 

 jemte uppgifter om profvens härkomst o. s. v. samt den eller de delar — från profvens 

 yta räknadt — , hvilka blifvit för analys använda. Till jemförelse med den /«,?2na mängden 

 koldioxid är vid;ire procenten af den ur CaCO,- + MgCOg -mängderna beräknade kol- 

 dioxiden anförd. Slutligen äro resultaten af Behrens' och Rördams undersökningar införda 

 på sådant sätt, att lokalerna för deras prof inpassats sjeografiskt så nära motsvarande 

 Ekmanska prof som möjligt. 



Om vi först jemföra de vid Ekmanska profvens behandlig med koncentrerad klor- 

 vätesyra erhållna och såsom karbonat beräknade mängderna af kalk och magnesia med de 

 resultat, som erhållits vid koldioxidbestämningarna och beräkningen på kalciumkarbonat, 

 så finna vi, att procenten af detta senare i de flesta fall ej obetydligt understiger summan 

 af de föi'ra eller riktigare uttryckt, att detta är fallet med den funna procenten koldioxid 

 jemförd med den af kalcium- och magnesium-karbonat beräknade mängden koldioxid. 

 Orsaken härtill måste naturligtvis vara den, att med den af fröken Cleve och herr Larsson 

 använda analysmetoden erhållits utlösta mera kalk och magnesia, än som motsvarar kar- 

 bonathalten. Anmärkas bör, att detta äfven är fallet vid karbonathaltiga lerors behandling 

 med till och med så utspädd syra som 1-procentig klorvätesyra, såsom en del af Mauzelius 

 utförda försök jrifvit vid handen. ^ 



För att belysa, detta förhållande har jag låtit herr Larsson utföra ett par analyser 

 på material (från stat. 22, b = 29 — 31 cm), som dessutom blifvit analyseradt på de tvenne 

 ofvan anförda sätten, och resultaten af dessa analyser framgå af följande sammanställning: 



Genom jifrykning med koncentrerad HCl erhölls . . . 



» kokning i 25 %-ig » » ... 



> uppvärmning (vattenbad) med 1 ?^-ig HCl erhölls 

 Karbonathalt beräknad ur COj såsom CaCOj .... 



Beräknad 



% 

 CaCOj 



% 



MgCOj 



9.69 



10.25 



8.03 



3.00 



3.03 

 2.78 



9.2 



% 



' Jfr hans meddelande härom i Munthe: Uber d. sog. -)undre grålera» etc, i BuU. Geol. Instit. Upsala, 

 N:o 2, Vol. I, 1893, sid. 125, not 2. 



