30 HENR. MUNTHE, DEN SVENSKA HYDROGRAFISKA EXPEDITIONEN ÄR 1877, III. 



Från den ofvan uppställda regeln, att mängden af funnen koldioxid understiger den 

 ur kalcium- + magnesiumkarbonat beräknade procenten af samma dioxid, gör profvet från 

 station 38 ett undantag; men differensen är emellertid så obetydlig — 0.:u : 0.?o — att 

 den faller inom analysfelens område. En liknande nära öfverensstämmelse mellan funnen 

 och beräknad koldioxidhalt förefinnes äfven hos profven från »Alfhilds>'> stationer 57, 

 95 och 90 b. 



Hos 21 af de 27 prof, som underkastats dubbla analyser, är differensen mellan de 

 på olika sätt beräknade mängderna af kalciumkarbonat hos samma prof mindre än 1 %, 

 hvaremot på liknande sätt utförda beräkningar af magnesiumkarbonathalterna i allmänhet 

 skulle gifva betydligt större differenser. Det torde därför kunna anses som afgjordt^ att 

 den hufvudsakliga mängden funnen koldioxid i regel varit bunden vid kalk, en mindre 

 mängd däremot vid magnesia. Af »Alfhilds» prof 57, 60, 82 och 95 samt »Klints» 84 

 framgår emellertid, att den vid magnesia bundna mängden koldioxid icke varit så obetydlig, 

 i det att densamma uppgått till åtminstone den mängd som återstår, sedan den efter 

 Cleves och Larssons metod beräknade procenten af kalciumkarbonat blifvit subtraherad 

 från den efter funnen koldioxid beräknade, i dessa fall större procenten kalciumkarbonat. 



Innan ytterligare och i fiere hänseenden ingående undersökningar öfver kalk- och 

 magnesiakarbonatens inbördes förhållanden, dessa oxiders föreningar med andra syror o. s. v. 

 i leror blifvit utförda, torde en närmare diskussion af det här föreliggande materialet 

 knappast kunna ifrågakomma, och jag öfvergår därför till en öfversigt af kalciumkarbonatets 

 fördelning inom det ifrågavarande områdets sediment, för såvidt denna fråga belyses af 

 äldre och här anförda undersökningar. 



Af ofvan anförda skäl kommer härvid hänsyn att tagas så godt som uteslutande 

 till de efter funnen koldioxid beräknade mängderna af kalciumkarbonat, hvilka i allmänhet 

 torde kunna anses komparabla med de af Behrens och Rördam erhållna värdena. ^ 



Resultatet af deras undersökningar rörande det ifrågavarande spörsmålet kan, såsom 

 förut sid. 4 framhållits, i korthet sammanfattas på följande sätt: Halten af kalcium- 

 karbonat hos de finare ytsedimenten i Baltiska hafvets södra hälft är anmärkningsvärdt 

 ringa — mellan O och 2.5 % — ■, hos motsvarande Kattegat — Skagerack-sediment däremot 

 vanligen flerdubbelt större — omkring 5 — 12 % — , de högre värdena refererande sig till 

 kalciumkarbonathalten hos finare lera pä större djup. 



' För att få utrönt, i hvilken män den förut frainhållnii omständigheten, att Rördam vid behandlingen af 



sina prof användt nät med relativt vida maskor, influerat på analyserna af prof från Kattegat med sina vanligen 



talrika kalkskal, har koldioxidhalten blifvit bestämd i olika groft material af samma prof från stat. 21 b, närmast 



motsvarande Rördams karbonatrikaste prof, från »Dybe Rende». — Det finare materialet (A), som erhölls på vanligt 



sätt efter silning genom nät med 0.2 mm maskor, saknade, såvidt jag kunde finna, rhizopodskal samt echinidtaggar, 



hvilka däremot voro rätt talrika i det gröfre profvet (B), erhållet efter silning genom duk med c:a 1.2 mm maskor, 



... , , , c ^ TI 1^ i i 1 1 f <-i- 1 A innehöll 4.48 % CO™, motsvarande 10.18 % CaCO,. 



8ora genomsläppte hela profvet. Resultatet blef följande: „ a. r , in r s 



Häraf framgår, att differensen är så godt som ingen, och orsaken härtill torde vara att söka däri, att profvet B 

 innehöll en del sandkorn större; än 0.2 mtti, som uppvägde den ingående mängden iif kalkskal. — Innan ytterligare 

 undersökningar hunnit ulföras, torde frågan få anses oafgjord, men det anförda resultatet visar emellertid, att an- 

 vändandet af .'jådana gröfre nät icke alllid behölVer utgöra en felkälla i berörda hänseende. 



