KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:C» 4. 7 



ej skönjbai'a lager af protoplasman : ett djupare rikligt pignientera.dt och af det utseende 

 epidermiscellens protoplasina i sin helhet företer, då hudömsningen är fulländad, — samt 

 ett ytligare opigmenteradt, i sin perifera del tappformigt. utdraget och med en tydlig 

 longitudinel striering, hvilken i konvergerande stråk ansamlas mot de utdragna spetsarna. 

 Kärnan har sitt läge uti det pigmenterade protoplasmalagret. Det kan ej förnekas, att 

 cellerna under exuvialskedet rätt ansenligt hafva tilltagit i omfång, och det synes ej heller 

 osannolikt, att det just är den perifera opigmenterade protoplasmadelen, som utgör det 

 tillskott i cellkroppens massa, som man iakttager under hudömsningarna och som oupp- 

 hörligt växer, under det att den mest j^srifera delen af den samma steg för steg kutiku- 

 lariseras. Ty under ett något senare stadium än det den hänvisade liguren återgifver och 

 der för öfrigt kutikulariseringen redan tagit sin början, tinner man hela den utskjutande 

 taggen kitiniserad; och det tinnes väl intet skäl för den förmodan, att de protoplasmatiska 

 trådarna sänkt sig tillbaka inom den större delen af cellkroppen. 



Samma processer återfinner man hos alla de fjärillarver, der huden på sin yta är 

 försedd med taggar, hvar och en svarande mot en epideriniscell. — (Se ett annat exempel 

 på samma förhållanden uti Tafl. I, fig. 8!). 



Det finnes äfven en annan skulpturform, förutom den lilla vårtlika excrescensen, 

 hvilken med afseende på sin uppkomst helt enkelt härledes ur taggens genes, — en 

 annan form, der huden är försedd med ytterst fina taggar, hvaraf ett stort antal skulle 

 kunna anses svara mot en enskild epidermiscell. — Hos en del larver med ifrågavarande 

 skulpturform å sin kutikula har jag särdeles på de med tjockt kitinlager försedda pedes 

 spurii kunnat under hudömsningsskedena mera detaljeradt studera dessa småtaggars upp- 

 komst. — Tafl. I, fig. 9 återgifver förhållandena härvid. — Man finner, hurusom äfven 

 här låta urskilja sig tvenne vidt skilda lager af epidermiscellernas protoplasma: ett yttre 

 bestående af fina trådar, hvilka dock i detta fall ej konvergera mot hvarandra till bil- 

 dandet af en tillspetsad kon, utan löpa parallelt, samt ett inre, till utseendet öfverens- 

 stämmande med hela cellkroppen, såsom denna ter sig under interexuvialstadierna. Trå- 

 darna uti det yttre lagret äro på det afbildade ])reparatet temligen starkt glänsande, sålunda 

 redan stadda uti kitinisering, och bilda helt nära ytan ett kontinuerligt, redan något svagt 

 pigmenteradt lager, utanför hvilket trådarna åter äro fria och bilda, anläggningen till den 

 definitiva hudens ytterst små taggar. Äfven intill gränsen mot den egentliga protoplasma- 

 delen af epidermiscellen framkalla de uti kitinisering stadda trådarna ett horisontalt skikt, 

 uppbygdt, såsom det tyckts mig,- af i nivå med hvarandra liggande förtjockningar å cilierna. 

 — Hela bilden erinrar ej så obetydligt om ett cilieförande epitel, — en liknelse, som för 

 öfrigt synes mig bäst passa gent emot det tarinepitel hos Arenicola marina, som Frenzel^ 

 afbildat, i det att detta såsom en postmortal förändring företer knappfoi-miga förtjock- 

 ningar vid ciliernas spetsar, förutom samma segmenterade membran i den profunda delen 

 af kutikulan, som ofvan omnämts. Samma bild ger äfven bekräftelse åt Brauns ^ och 

 Leydigs ^ antagande, att den distala delen af de kitinogena cellerna utväxa i hår såsom 



■• Zum feineren Bau des Wimperapparates. Arch. f. mikr. Anat., Bd 28, 1886. 



^ Ueber die histol. Vorgänge bei der Häutung von Astacus fluviat. Arb. ans d. Zool. Inst. Wiirzburg, 



Bd 2, p. 121. 



' Voin Bau des tbierischen Körpers, Bd 1, Tiibingen 1864. 



L 



