KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 9 



cellkroppen. I denna senare händelse plägar äfven kärnan vara pigmenterad. — Före- 

 komma såväl pigmenterade som opigmenterade celler i mera hopad anordning af båda 

 slagen hos en och samma larv, äro i regel de opigmenterade cellerna höga, cylindriska, 

 under det att de ];)igmenterade förete ett lågt kubiskt utseende. Likaså är man i tillfälle 

 att iakttaga hos en larv, der huden under tidigare skeden är pigmenterad och under senare 

 opigmenterad, i det förra stadiet kubiska, i det senare cylindriska celler. 



Ej sällan förekomma vakuolbildningar inom cellen, företrädesvis i den basala delen. 



Protoplasman företer för öfrigt en ofta tydlig, i cellens höjdriktning gående strie- 

 ring jemte en tin kornighet. 



Såsom ofvan nämts, är kärnan af ett ovalt eller rundadt utseende. Af kromatinet, 

 hvilket ofta är anordnadt uti vermiforraa bildningar (se Tafl. I, fig. 3!) samt dessutom 

 företer en eller flera nucleoli, finner man städse bildad en perifer, kärnan afgränsande 

 enkel zon, bestående af runda korn. Ett akromatiskt nät förefinnes. 



Vid ett och annat tillfälle har jag iakttagit proliferationsfenomen hos epidermiscel- 

 lerna, hvarvid jag funnit haryokinetiska figurer af skilda slag. 



Cellerna äro sins emellan förenade genom protoplasinabryggor; och särdeles invid 

 cellernas kutikulära ytor är man i tillfälle att iakttaga dylika förbindelser. 



De ofvan nämda begränsningszonerna mellan kutikulan och cellerna äro ofta genom 

 lakuner åtminstone delvis skilda från hvarandra, — kunna också sjelfva innehålla vakuol- 

 bildningar. 



Exuviationerna lemna äfven en tydlig bild af den egentliga naturen hos och upp- 

 komstsättet för membrana propria. Särdeles omkring de hårförande hudkörtlarna, hvilka 

 äfvenledes tillväxa i ansenlig gi-ad under hudömsningarna, och der sålunda en tillväxt af 

 membrana propria vid dessa tillfällen är nödvändig, finner man, hurusom epidermiscellernas 

 basala delar tillspetsa sig och lägga sig med sina tillplattade spetsar i sned riktning tätt 

 intill hvarandra, derigenom bildande en membran, som, i det att spetsarna vid sin kuti- 

 kularisering hopklibba med hvarandi-a, erhåller en kontinuerlig beskaffenhet (se Tafl. I, 

 figg. 2, 4, 9!). De båda större uti nyss nämda bårförande hudkörtlar ingående cellerna 

 tyckas ej deltaga uti bildningen af membrana propria, ehuruväl den del af dessa celler, 

 som sänker sig mer eller mindre djupt nedom epidermislagrets nivå, omfattas af nämda 

 under sitt definitiva stadium strnkturlösa membran. 



I samband med detta uppkomstsätt för membrana propria vill jag erinra om de i 

 viss mån analoga förhållanden Kromater ^ skildrat hos vertebrater, hos hvilka denne for- 

 skare genom en speciel metod i och för studiet af epidermiscellernas filarstruktur, påvisat, 

 hurusom cellerna, tillhörande de djupaste lagren i rete Malpighii, genom descendenta, ofta 

 korkskrufformade processer fästa vid cutis. 



* Die Protoplasmafaseruiig der Epithelzelle. — Arch. f. mikr. Anat., Bd 39, 1892. 



K. Sv. Vet. Akad. HanJl. Band 27, N:o 4. 



