1 6 HOLMGREN, STUDIER ÖFVER HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



Hvad beträffar utseendet af ifrågavarande hudkörtlars celler under interexuvialshedena 

 plägar den del af den trikogena cellen, som sitter mer eller mindre fullständigt infattad 

 uti den profunda delen af porkanalen, ej så sällan i viss mån erinra om en bägarcell med 

 sin theca bildning: en skålformig protoplasmamassa med kärnan vid skålens botten och 

 omslutande en mera homogen, ofta lagrad samt ej kromofil substans. Det är ej sällan 

 som man finner detta homogena parti genomdraget af fina trådar, hvilka tj^dligen utgöra 

 direkta fortsättningar af cellens filarsubstans (se Tafl. V, figg. 10 och 12!). Den ena 

 hälften af cellens periferi smyger sig mer eller mindre nära intill porkanalens vägg, den 

 andra hälften står i kontakt med motsvarande yta af den secernerande cellen och omfattar: 

 i den mest perifera delen fullständigt, i den mera centrala endast delvis körtelcellens pro- 

 longation. 



Den del af den mer eller mindre tydligt uttalade thecans vägg, som följer ytan af 

 den profunda delen af porkanalen, bibehåller sin rena protoplasmatiska natur ofta ända 

 upp till den superficiela delen af nämda kanal, der den samma bildar dels den kitinfals, 

 som utgör hårledpannans sidoväggar och botten, dels i perifer riktning successift membrane 

 péripilaire och hårets yttre membran, — under det att den del af samma vägg, som komi- 

 terar körtelcellens prolongation, oftast redan tidigt och härvid hand i hand med kitinise- 

 ringen af nämda utlöpare öfvergår till en kitinös beskaffenhet för att slutligen bilda hårets 

 inre membran. Mellan båda nämda membraner persisterar alltid uti hårets proximala 

 ända en fin spalt. Huruvida denna senare fortsätter hela håret igenom eller ej, har jag 

 icke med någon säkerhet kunnat afgöra. Man skulle väl dock, åtminstone inom en del 

 larvgrupper, kunna postulera en kontinuerlig fortsättning af thecans innehåll — som ju 

 utgör endast en spädare, mjukare modifikation af kitin — ända upp till hårets spets, då 

 i annat fall restitutionen af håret, sedan det samma vid häftigare beröring af larven af- 

 brutits och körtelcellens sekret blifvit aflägsnadt, vore svår att tänka sig. ^ 



Den del af den trikogena cellens kitinösa partier, som bildar hårets »ledpanna», 

 markerar sig i de flesta fall från närmast omgifvande kutikula, — de porbildande epi- 

 dermiscellernas kutikula — genom antingen ett piginenteradt, oftast svart pigmenteradt 

 utseende eller också, då — såsom vanligen är händelsen — pigment saknas, genom den 

 nästan briljanta rödgula färgton den samma företer efter tinktion med en del anilinfärger, 

 såsom saffranin eller eosin. Sjelfva håret plägar i flertalet fall i dessa hänseenden för- 

 hålla sig analogt. — Membrane péripilaire utgör oftast en särdeles tunn hinna, som spänner 

 sig från den superficiela porkanalens perifera omfång öfver pä hårets proximala ända; och 

 allt efter den djupare eller grundare infattningen af håret, har denna membran olika rikt- 

 ning och dermed äfven olika utsträckning: är den superficiela porkanalen mycket grund, 

 bildar membranen en horizontelt spänd hinna, är kanalen jemförelsevis mycket djup, har 

 membranen en nästan perpendikulär ställning. 



Håret är i de flesta fall spetsigt utdraget och antingen enkelt eller grenigt, i denna 

 senare händelse till sin byggnad erinrande om fågelpennan med spolen och fa.net, fastiln 

 sidoutlöparna utgå från alla häll af hårets omfång. I några enstaka fall utgör håret der- 



' Kli aiiiiiiii möjlighfit iir jii dock, att del, ladiii^ndc liurst ej rostitiienis, iitaii evsattos först vid följiiiide 

 exuviation ined en ny hårliildniiif;. 



