20 HOLMGREN, STUDIEE ÖFVER HUDENS OCH DE KÖETELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



cellen. Deremot gör sig kornigheten betydligt mera gällande, — ett förhållande som väl 

 i väsentlig grad bidrager till cellens, i jemförelse med den trikogena cellen, mörkare ut- 

 seende och derjemte deltager uti karakteriseringen af denna cell såsom körtelartad. Att 

 de hårförande hudoi'ganen med afseende på arten af den körtelartade cellens seki^et funk- 

 tionera något olika inom skilda grupper af makrolepidopterlarver, tyckes framgå bland 

 annat deraf, att ofvan antydda granula hos den secernerande cellen inom en grupp kan 

 hafva större affinitet till hämatoxylin än till eosin, under det att åter inom en annan 

 grupp ett motsatt förhållande kan göra sig gällande. — Ett stafbräm är man äfven här 

 understundom i tillfälle att iakttaga. 



Hvad som emellertid med afseende på denna cells byggnad är af ett mera allmän- 

 giltigt intresse, är kärnans delvis ganska säregna förhållanden. — På grund af cellens 

 körtelartade natur bör man redan a priori — åtminstone att döma af andra körtelartade 

 bildningar inom insektsverlden • — vänta att finna förgrenade kärnor. Ty såsom bland 

 andra Leydig,^ Korschelt,^ Cuhn "^ och Schäffer * redan för ett större eller mindre antal 

 år tillbaka framhållit, äro secernerande celler i allmänhet mycket voluminösa och under- 

 stundom försedda med - — särdeles inom en del evertebratgrupper — starkt förgrenade 

 kärnor. Ja, i ett stort antal fall finner man körtelcellens kärna mer eller mindre rikligt 

 förgrenad, så att studiet äfven af ifrågavarande hudorgan är egnadt att bekräfta de iakt- 

 tagelser, som redan förut med afseende på secernerande cellers kärnor mer än en gång 

 blifvit framhållna. Hvad man emellertid genast vid ett närmare granskande finner här- 

 vidlag, är att kärnans mer eller mindre rikliga förgrening står i bestämd proportion till 

 körtelcellens omfång, något som för öfrigt endast med andra ord uttrycker den betydelse, 

 man redan förut tillagt kärnans förgrening, nemligen att öka kärnans kontaktyta gent 

 emot cellproto plasman. Kärnans förgrening blir sålunda en af den funktionelt S(.'cerne- 

 rande cellens karakterer, men utgör dock intet uttryck för cellens sätt att arbeta. Det 

 gifves emellertid äfven en annan karakter hos de körtelartade organ, af hvilka jag nu 

 söker gifva en enkel sammanfattad bild, som måhända i någon mån kan vara egnad att 

 låta blicken tränga något djupare vid studiet af cellens egentliga verksamhet. 



Särdeles inom de larvgrupper, der man med afseende på en del hårbildningar ansett 

 sig hafva alla skäl för det antagandet, att dessa skulle bland annat funktionera såsom ett 

 slags nässelorgan, såsom försvarsvapen, och der man också vid histologisk undei'sökning 

 finner till hårbildningarna hörande voluminösa körtelceller med riklig kärnförgrening, — kan 

 man nemligen iakttaga i hufvudsak samma veckbildningar inåt kärnan, hvilka äfven låta sig 

 skönjas uti den trikogena cellen — , fast här i ojemförligt mycket mer uttalad grad. Mera 

 sällan eller kanske riktigare aldrig finner man dessa veckbildningar mera spridda å kär- 

 nans omfång. De uppträda fast hellre tillsaramans på större eller mindre områden; och 

 efter hvad jag trott mig finna, visa de sig företrädesvis på det omfång af kärnan, som 

 vetter åt riktningen för cellsekretets afgifvande. 



' Lelirbucli der Histologic des Menschen uiid der Thiere 1867. Desslikes i (lerii andra verk. 



^ Die Bedcutung' des Kernes fiir die Ihieriaehc Zelle, Sitz. Herioht d. Ges. Naturf. Frennde Berlin, 10 

 juli 1887. 



•'' Ueber d. Bau, die Entvviokl. u. physiol. Bedeut. der Kectaldriis. bei d. Insekten, Dissert. Frankfurt ain 

 Main 1875. 



^ BeitrÄKo ziir llistolofric der Insekten, Zool. Juhrb. Ahtli. Anat. u. Ontogen, Bd III, Heft. 4. 



